П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/728/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Анісімов О.В.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
12 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про зарахування  для призначення пенсії, до вислуги років в календарному обчисленні 04 роки 06 місяців 24 дні - роки служби в період з 12.07.1998 р. по 20.08.2007 р. на посадах оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого відділення кримінальної міліції УМВС України в Чернівецькій області, в пільговому обчисленні;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області для призначення пенсії  зарахувати до вислуги років в календарному обчисленні, 04 роки 06 місяців 24 дні пільгову вислугу років за роки служби в період з 12.07.1998 р. по 20.08.2007 р. на посадах оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого відділення кримінальної міліції УМВС України в Чернівецькій області.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій  порушує питання про скасування ухваленого рішення з підстав невідповідності нормам матеріального права та прийняття нового судового рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови  не враховано приписи ст. 22 Конституції України, ст.ст. 17-1,17-2  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. N 393.
Вважає, що відповідач зобов`язаний на підставі наведених норм права зарахувати їй до вислуги років період служби з 12.07.98 по 20.08.2007 у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на правові позиції Верховного Суду у справах даної категорії, які  підтверджують обґрунтованість її позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у відзиві вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити. Зазначає, що позивач не набула права на пенсію за вислугу років на підставі Закону № 2262-Х11, оскільки не має необхідної календарної вислуги років 24 роки та 6 місяців.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд, ОСОБА_1 згідно Наказу №9 о/с від 22 січня 2018 року Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, відповідно до статті 56 Закону України “Про Національну поліцію”, з 22 січня 2018 року прийнята на службу до поліції та призначена дільничим офіцером поліції сектору превенцїї Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з присвоєнням спеціального звання “рядовий поліції”.

Дослідженням матеріалів справи, зокрема, довідки Головного управління Національної поліції в Чернівецької області від 24.12.2019 року, яка видана ОСОБА_1 за №6299/123/12/01-2019 та листа Головного управління Національної поліції в Чернівецької області від 08.04.2020 року за № 19-Б/123/К-2020, судом встановлено, що стаж служби позивача в ОВС та НПУ, який вираховується у пільговому обчисленні становить: 04 роки 06 місяців 24 дні; стаж служби в календарному обчисленні становить: 14 років 01 місяць 27 днів.

30.03.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила зарахувати до вислуги років стаж служби у пільговому обчисленні 04 роки 06 місяців 24 дні в органах внутрішніх справ, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року.

Листом від 08.04.2020 року за №18-Б/123/05/К-2020, відповідач повідомив позивача, що оголошення вислуги років під час служби, що зараховується у пільговому обчисленні не передбачено жодним діючим нормативно-правовим актом МВС та НПУ. Даний стаж зараховується у процесі звільнення працівника з Національної поліції України, і вказується у наказі про звільнення. Окрім цього, зазначено, що 26 грудня 2019 року позивачу була надана довідка за № 6299/123/12/01/-2019, в якій зазначено стаж служби, який зараховується у пільговому обчисленні.

З таким рішенням позивач не погодилась  і звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для призначення пенсії за вислугою років, Закон № 2262-Х11 обов`язковою вимогою визначає наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні. Саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії. Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не набула.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає  Закон №  2262-ХІІ.

Згідно зі ст.12 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б”-“д” статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по З0 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; З жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Одночасно, стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.    

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Стаття 17-1 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України визначено такий порядок у Постанові  Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. N 393.

Виходячи з наведеного, в  Законі № 2262-XII  не встановлено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам з урахуванням пільгового обчислення. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності, у даному випадку, 24 календарного року 6 місяців і більше та виключний перелік періодів служби, які враховуються до календарної вислуги років.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII, тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27  березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі №  725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019  року у справі №  295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі №  295/6454/17.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою № 393.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Проте, норма права, яка визначає порядок зарахування при призначенні пенсії за вислугу років за Законом №2262-Х11 стажу роботи в пільговому обчисленні, вступає в дію лише за умови дотримання приписів цього Закону щодо наявності необхідної календарної вислуги років.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року у справі №  569/727/17 зазначив, що аналіз норм  Закону №  2262-ХІІ дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як “вислуга років” та “календарна вислуга років”. При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, колегія суддів    дійшла висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугу  років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII  к а л е н д а р н о ї   вислуги років. 

За таких обставин, за умови відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив  у направленні до Пенсійного органу відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням наведеного та здійснивши ґрунтовний аналіз оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно і всебічно досліджено обставини у даній справі та надано належну оцінку аргументам учасників справи .
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі  12 листопада 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Матохнюк Д.Б.