Справа № 161/2775/20 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/987/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року, 

                                          В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» і компанія»  звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалося на те, що у період з 25 листопада 2019 року по 22 грудня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори фінансового кредиту та застави, за умовами яких остання отримала кредитні кошти на загальну суму 97904 грн під заклад ювелірних виробів. 
Крім того, позивач вказував, що відповідач зобов`язувалась повернути кредитні у встановлені договорами строки та сплатити відсотки за користування грошима.
Однак, позичальник зобов`язання за кредитними договорами не виконала, взяті у кредит грошові кошти у встановлений строк не повернула, а частина переданих нею у заклад ювелірних виробів виявились такими, що не містять у собі дорогоцінних металів і це стало підставою для порушення кримінального провадження.
Враховуючи наведене та уточнивши позовні вимоги, позивач ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договорами фінансового кредиту та застави у розмірі 97904 грн і відшкодувати йому судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року позов ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» заборгованість за договорами фінансового кредиту та застави №№ ДОН0131005235, ДОН0131005438, ДОН0131005500, ДОН0131005501, ДОН0131005503, ДОН0131005782, ДОН0131005797, ДОН0131005836, ДОН0131005840 у розмірі 88325 грн та 1896 грн 34 коп. судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права просила апеляційний суд оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
У відзиві поданому на апеляційну скаргу позивач, вказуючи на безпідставність вимог апелянта, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Постановляючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договорами фінансового кредиту і застави не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з  неї на користь кредитодавця.
Такий висновок суду першої інстанції є правильний.
Встановлено, що між позивачем ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори про надання фінансового кредиту та застави: від 25 листопада 2019 року №ДОН0131005235; від 04 грудня 2019 року №ДОН0131005438; від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005500; від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005501; від 07 грудня 2019 року №ДОН0131005503; від 19 грудня 2019 року №ДОН0131005782; від 20 грудня 2019 року №ДОН0131005797; від 22 грудня 2019 року №ДОН0131005836; від 22 грудня 2019 року №ДОН0131005840. на загальну суму 88325 грн. За умовами цих договорів ОСОБА_1 зобов`язувалась повернути отримані кредити у 30 денний строк, сплативши 12 % за користування кредитними коштами, та передала кредитодавцеві у заклад ювелірні вироби із дорогоцінних металів (а.с. 6-14).
З повідомлення про необхідність повернення кредитних коштів, яке надсилалось ПТ «Ломбард Донкредит ТзОВ «Інтер-Ріелті» відповідачу ОСОБА_1 , слідує, що сума заборгованості за вказаними вище кредитними договорами становить 88925 грн (а.с. 15-16).
Крім того встановлено, що згідно акту експертизи № 3 Західного казенного підприємства пробірного контролю Міністерства фінансів України від 18 березня 2020 року № 2-015 частина ювелірних виробів, переданих у заклад ОСОБА_1 у порядку забезпечення укладених з позивачем кредитних договорів, виявились такими, що виготовлені із недорогоцінних металів (а.с. 77-88).
З наявної в матеріалах справи ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 січня 2020 року прийнятої у порядку порушеного кримінального провадження за ознаками ч. 1 ст. 191 КК України вбачається, що на ювелірні вироби передані у заклад ОСОБА_1 було накладено арешт (а.с. 83-84).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно п. 1.2 «Положення про порядок надання фінансових послуг ломбардами», яке затверджено Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України розпорядженням від 26 квітня 2005 року № 3981 визначено, що ломбард - це фінансова установа, виключним видом діяльності якої є надання на власний ризик фінансових кредитів фізичним особам за рахунок власних або залучених коштів, під заставу майна на визначений строк i під процент та надання супутніх послуг ломбарду; фінансовий кредит ломбарду - надання ломбардом коштів у позику, забезпечених заставою, на визначений строк та під процент.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. ст. 1, 44 Закону України «Про заставу» Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. За угодою заставодержателя із заставодавцем предмет застави може бути залишено у заставодавця під замком заставодержателя (тверда застава). Індивідуально визначена річ може бути залишена у заставодавця з накладенням знаків, які засвідчують заставу. Правила цього розділу поширюються на тверду заставу у випадках, коли її застосування не суперечить суті відносин заставодержателя з заставодавцем при такій заставі.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.
Аналіз наведених правових норм, змісту кредитних договорів дає підстави для висновку про те, що між сторонами спору існують кредитні зобов`язання, виконання яких позичальником забезпечено закладом – заставою ювелірних виробів з дорогоцінних металів. У разі порушення боржником зобов`язань щодо повернення кредиту право обрання способу судового захисту передбаченого у такому випадку – стягнення суми кредиту, або стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави належить виключно позивачеві – кредитодавцеві.
Отже суд першої інстанції, давши вірну оцінку встановленим обставинам справи та зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача товариства підлягає стягненню сума кредитної заборгованості за укладеними між ними договорами фінансового кредиту та застави.
Доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття заяви позивача про уточнення позовних вимог, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, так як не ставлять під сумнів законність оскаржуваного рішення і у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

                                        У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді