КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                      
                                                                                03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А
                                                                         Факс 284-15-77    е-mail: inbox@kia.court.gov.ua
                                                             
Справа №760/2929/17                                                                                 Головуючий у 1 інстанції - Букіна О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13398/2020                                                             Доповідач - Мараєва Н.Є. 

                                                        ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
23 грудня 2020 року Київський  апеляційний  суд  в складі  суддів судової  палати з    
розгляду 
цивільних  справ:
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
Розглянули у порядку  письмового  провадження в приміщенні Київського  апеляційного 
суду
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
       представника  Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" 
на  рішення  Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року 
в справі за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 
до ОСОБА_1 
про  стягнення  заборгованості
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  перевіривши  матеріали справи, обговоривши
доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
 
                                                             В с т а н о в и л а :
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі, посилаючись на  незаконність даного рішення, зокрема,  на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 23 жовтня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1400, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті (а.с.6).
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2016 року становить 25 217, 96 грн., та складається з: 1 580, 00 грн. - заборгованість за кредитним договором; 18 705, 91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 255, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 177, 05 грн. - штраф (процентна складова).
Правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору кредитування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду із даним позовом.
Колегія суддів  погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.  Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.  
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності, а саме: загальну та спеціальну.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності  пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про  повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, та у постанові від 21 вересня 2020 року в справі №314/5082/17.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності.
Судом встановлено, що згідно умов укладеного між сторонами договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 , здійсненому станом на 31 грудня 2016 вбачається, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом було внесено наступні кошти: 19 листопада 2010 - 130,00 грн.; 25 грудня 2012 - 100,00 грн.; 24 січня 2013 - 100,00 грн.; 19 серпня 2013 - 100,00 грн.; 30 серпня 2013 - 340,00 грн.; 12 червня 2014 - 95,00 грн. (а.с. 4-5).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копій квитанцій (а.с. 85-89) наданих відповідачем, нею в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом було внесено наступні кошти: 19 листопада 2010 - 130,00 грн.; 24 грудня 2012 - 100,00 грн.; 24 січня 2013 - 100,00 грн.; 19 серпня 2013 - 100,00 грн.; 30 серпня 2013 - 340,00 грн.
Зазначені обставини відповідач визнав.
Разом з тим, з наданої представником позивача виписки по картковим рахункам за період з 01 січня 2012 по 24 лютого 2020 вбачається, що кошти в розмірі 95,00 грн. 12 червня 2014 були автоматично зняті на погашення простроченої заборгованості, а тому не можуть вважатися у розумінні вимог чинного законодавства, як визнання відповідачем боргу (а.с. 149-152).
Таким чином, останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем було здійснено 30 серпня 2013 у сумі 340,00 грн., а тому саме із цієї дати слід відраховувати строк позовної давності, оскільки вказані дії відповідача розцінюються судом, як свідоме волевиявлення, що свідчить про визнання нею боргу.
Отже, враховуючи зазначене, та те, що до суду банк звернувся лише 14 лютого 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що з позовом до суду АТ КБ "ПриватБанк" звернувся поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами ст. 257 ЦК України.
Таким чином, враховуючи зазначене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                        П о с т а н о в и л а :  
 
 Апеляційну скаргу  представника АТ КБ "ПриватБанк" - залишити без задоволення,  а рішення  Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - залишити  без  змін. 
Постанова  оскарженню  не підлягає.

 

Головуючий  :                                                          Судді :