Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 461/8866/13-к
провадження № 51-6016ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 31 серпня 2020 року,
встановив
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 
2013 року відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення відповідно до заяви від 20 липня 2013 року.
УхвалоюЛьвівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року ОСОБА_4 було відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу слідчого судді.
Не погодившись з рішеннями суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання його перегляду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження 
слід відмовити.
Як убачається зі змісту копії рішення суду апеляційної інстанції, не погоджуючись 
з ухвалою слідчого судді від 15 серпня 2013 року за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області щодо невнесення 
до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, ОСОБА_4 , з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020 
як на підставу для оскарження зазначеної ухвали слідчого судді, звернувся до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою.
Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора 
в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020 визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви.
Відповідно до ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII 
«Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням. Водночас, відповідно до ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто, раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Так, мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 
2013 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення постановлена до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020, яким визнано положення 
ч. 3 ст. 307 КПК такими, що не відповідають Конституції України 
(є неконституційними), а тому на час постановлення слідчим суддею ухвали 
від 15 серпня 2013 року не була передбачена можливість її оскарження. У зв`язку 
з чим, апеляційний суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості посилання ОСОБА_4 на вказане рішення Конституційного Суду, як на підставу для оскарження ухвали слідчого судді.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду та вважає, що суд, перевіривши доводи, наведені ОСОБА_4 
у апеляційній скарзі, обґрунтовано відмовив йому у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав
для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК враховуючи, що з касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що особі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
  ОСОБА_1 	                        ОСОБА_2 	  ОСОБА_3 	
Судді: