12.10.20
22-ц/812/1626/20Провадження № 22-ц/812/1605/20
Провадження № 22-ц/812/1626/20

П О С Т А Н О В А 
іменем України

12 жовтня 2020 року м. Миколаїв
справа № 490/9385/18
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Темнікової В.І.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційні скарги
ОСОБА_1 , а також
ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 10 липня 2020 року під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 14 липня 2020 року, у цивільній справі 
за позовом 
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року  ОСОБА_1  звернулась з позовом до  ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дитину.
Позивачка зазначала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірвано 04 листопада 1999 року. Незважаючи на розірвання шлюбу, від спільного проживання сторони мають спільну дитину–сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. 
Посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає дитині матеріальної підтримки, яка необхідна для її утримання, розвитку та виховання, хоча є приватним підприємцем, має у власності нерухоме майно, земельні ділянки, автомобіль, є власником нежитлового приміщення кафе, отримує дохід від здавання майна в оренду, участі у вихованні сина не приймає, а також те що вона не має можливості самостійно утримувати сина належним чином, так як син навчається в учбовому закладі з поглибленим вивченням англійської мови, відвідує платні додаткові заняття. Крім того, син навчається в комп`ютерній академії ШАГ, що також потребує значних матеріальних витрат, до того ж дитина часто хворіє простудними захворюваннями, що потребує додаткових витрат на лікування, повноцінне харчування та підтримку імунітету, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 10 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.
Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому просив стягувати з нього аліменти на неповнолітнього сина в розмірі ј частини усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, посилаючись на те, що позивачка має у власності нерухоме майно, проте проживає у будинку, який належить йому на праві власності, а він в зв`язку з цим вимушений винаймати житло, що потребує матеріальних витрат, в травні 2019 року він припинив свою підприємницьку діяльність, сума його доходу складає 625 грн на місяць. Крім того, у нього на утриманні знаходиться мати, 1941 року народження, та інша сім`я, дружина та її дитина. За такого він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн. До того ж до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження, що ОСОБА_1 витрачає на дитину 20 000 грн на місяць, адже батьки несуть витрати на утримання дитини порівну. 
Також зазначає, що від сина він не відмовлявся, з позивачкою була домовленість про спільне утримання сина, однак з появою у нього іншої сім`ї, позивачка постійно виказує незадоволення з приводу розміру утримання, що він надає та створює перешкоди у спілкуванні з сином.
ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що сторони ніколи не домовлялись про спосіб утримання дитини та розмір матеріального утримання, жодної копійки в якості аліментів від відповідача не отримувала, житла у власності не має, відповідач спеціально припинив підприємницьку діяльність з метою претендування на посаду голови райдержадміністрації Миколаївського району Миколаївської області.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 6 500 грн щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року до досягнення ним повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Крім того, суд розподілив судові витрати.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач має у власності чотири об`єкти нерухомого майна, автомобіль, який придбав в 2019 році, має значні грошові активи готівкою, до того ж згідно даних декларацій про доходи за рік витратив 45000 доларів США, 20000 євро та 250000 грн на власні потреби, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному розмірі. Також судом не прийнято до уваги побажання відповідача у відзиві на позовну заяву, щодо стягнення з нього аліментів у частці від доходу, оскільки відповідно до частини 1 статті 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Сторони не погодились з вказаним рішенням суду та оскаржили його в апеляційному порядку.
ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не може брати до уваги той факт, що відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність, а також те, що відповідач на момент розгляду справи нібито є безробітним. Відповідач є працездатною особою із можливістю отримання заробітку, має у користуванні рухоме та нерухоме майно, часто перетинає межі України для відпочинку. Між тим, позивач одна виховує дитину, яка потребує значних витрат на лікування, гуртки, їжу та одяг, тоді як батько дитини не приділяє їй увагу та не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати в частині визначення суми стягнення аліментів та ухвалите нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року і до досягнення ним повноліття. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було взято до уваги, що однією з двох земельних ділянок які є у власності відповідача, є ділянка під приватним будинком в якому мешкає позивачка з дитиною, також факт виїзду відповідача за кордон не дає підстав робити висновки про те, що це витрати понесені саме ОСОБА_2 , оскільки відповідач наголошував, що не сплачував за ці подорожі грошових коштів, а їх замовляла та оплачувала дружина яка є керівником туристичної фірми.  Крім того, факт наявності об`яви на сайті ОЛХ  про намір оренди майна, яке належить відповідачу з орендною платою 25000 грн на місяць, не дає підстав вважати про наявність оренди, доходу який він отримує саме в цьому розмірі, це лише підтвердження наміру відповідача це зробити. Натомість, судом залишено поза увагою щомісячне утримання вказаного майна, яке складає понад 2000 грн, а саме оплата електроенергії, опалення, прибирання навколишньої території, вивезення ТБО. Стосовно того, що відповідач за рік витратив 45000 доларів США, 20000 євро та 250000 грн на власні потреби, то це нічим не підтверджено, а фактично є припущенням суду. ОСОБА_2 не використовував вказані кошти на власні потреби та забаганки, а фактично повернув борг. Що стосується відомостей які внесені в декларацію кандидата на посаду, то декларація подана 13 червня 2020 року за 2019 рік, ОСОБА_2 на цей час вже був одружений, тому декларація містить відомості про спільні сумісні кошти нової родини з урахуванням повернутого боргу.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в якому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначала, що апеляційна скарга відповідача ґрунтується на припущеннях, викладені факти не відповідають дійсності. Розписка, по якій відповідач передав гроші в сумі 75000 доларів США, не може бути доказом, оскільки є неналежним чином завірений документ. Також, відповідач здійснював поїздки за кордон, ще не перебуваючи в шлюбі, його дружина стала займатися діяльністю туристичного агента, тільки з 02 лютого 2020 року і як свідчить декларація відповідача, він міг собі дозволити двічі на рік відпочивати за кордоном. Отже, відповідач має нерухомість, підприємство, яке працює, достатні грошові кошти для відпочинку за кордоном, має можливість купувати автомобілі. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з таких підстав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 1 статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 
В силу частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Згідно з частиною 3 статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. 
Згідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).
Актом про проживання від 20 березня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрований разом з матір`ю за адресом: АДРЕСА_1 (а.с.15-16). 
Вказані обставини відповідач не заперечував.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10 лютого 1999 року. 7 травня 2019 року він подав заяву про припинення підприємницької діяльності( а.с.17, 94).
Згідно податкової декларації ОСОБА_2 за 2018 рік, його дохід від підприємницької діяльності складає 625 грн на місяць (а.с.95-96).
Відповідно до довідки Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центра зайнятості від 8 липня 2020 року ОСОБА_2 з 12 грудня 2019 року перебуває на обліку як безробітний та отримує допомогу по безробіттю, загальний розмір якої за 5 місяців складає 4095 грн (а.с.214).
10 червня 2020 року ОСОБА_2 задекларував три земельні ділянки в межах міста Миколаєва, два будинки та нежитлове приміщення, площею 317,4 кв.м. в м. Миколаєві. Крім того, відповідач задекларував вантажний автомобіль Газ та готівкові кошти в розмірі 5000 доларів США та 100000 грн (а.с.197-205).
Із відомостей наданих Державною прикордонною службою України вбачається, що ОСОБА_2 на протязі 2014-2018 років неодноразово перетинав державний кордон України, в тому числі до Єгипту та Дубаї (а.с.47).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 є працездатною особою, має у власності нерухоме та рухоме майно, а також грошові активи готівкою, тому визначений судом розмір аліментів – 6500 грн, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Твердження апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що відповідач неспроможний сплачувати визначений судом розмір аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать дослідженим по справі доказам.
Перебування на утриманні відповідача матері не може бути достатньою обставиною для зменшення визначеного судом розміру аліментів на сина, виходячи із загального матеріального стану відповідача. 
Посилання представника ОСОБА_2 на необхідність утримання відповідачем дружини, колегія судді сприймає критично, виходячи із розміру готівкових коштів, які задекларовані відповідачем у власності його дружини – 35000 євро.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що вона витрачає значні кошти на лікування сина та його розвиток, не мають правового значення для даної справи, однак можуть бути використанні, за наявності відповідних підстав, при зверненні з іншими вимогами, передбаченими СК України.
Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що дружина відповідача має відповідний дохід, не може вважатись обставиною, яка враховується при визначені розміру аліментів, якій стягується з відповідача.
Твердження позивачки про те, що аліменти мають бути стягнуті в більшому розмірі, колегія суддів вважає не доведеними.
При цьому колегія також враховує положення статті 182 СК України щодо рівного обов`язку батьків утримувати дитину. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , а також  ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3  залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до  Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
  ГоловуючийІ.В. Лівінський   Судді  Т.Б. Кушнірова В.І. Темнікова 	  	

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.