Справа № 442/7667/17                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/3646/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Бойко С.М., Шандри М.М.
секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року у нього виникла заборгованість в розмірі 48 145,09 грн., з яких: 1 992,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 39 634,62 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 986,99 грн. - нарахована пеня та комісія за користуванням кредитом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 280,72 грн. - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 145,09 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що початок перебігу строку позовної давності щодо місячних платежів зумовлює несплата відповідачем кожного чергового платежу, а відтак і застосовується до кожного окремого чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, то початок перебігу позовної давності зумовлює несплата ОСОБА_1 заборгованості по 30 червня 2017 року включно у повному обсязі. Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності є нікчемним з огляду на те, що початок перебігу позовної давності по вимогам з повернення кредиту у повному обсязі пов`язав з несплатою чергового платежу, а не з наступного дня після 30 червня 2017 року, коли кредит підлягав повернення у повному обсязі, оскільки виключно така обставин свідчать про порушення відповідачем прав банку щодо отримання кредиту у повному обсязі на підстав вищевказаних норм законодавства та умов договору. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасовано. Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 жовтня 2008 року у розмірі 44 106 ( сорок чотири тисячі сто шість) грн.. 95 коп., із яких: заборгованість по тілу кредиту 1883 ( тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 55 коп.; заборгованість по відсотках 38 742 ( тридцять вісім тисяч сімсот сорок дві ) грн.12 коп.; борг за пенею та комісією 1200 ( тисяча двісті ) грн.; штраф 250 – фіксована частина; 2031 ( дві тисячі тридцять одна) грн. – процентна складова. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 3023 ( три тисячі двадцять три) грн. судових витрат.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та комісії відмовлено. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та штрафів скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У заяві ОСОБА_1 зазначив про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.
Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 не виконав взятих на себе кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 145,09 грн, яка складається з:1 992,76 грн – заборгованість за кредитом, 39 634,62 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 986,99 грн – комісія, а також штрафи: 250,00 грн – фіксована частина, 2 280,72 грн – процентна складова.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
На обгрунтування позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафів, банк посилався на заяву від 06.10.2008 року, підписану ОСОБА_1 , яка передбачає базову процентну ставку за користування кредитними коштами 3 відсотки на місяць на залишок заборгованості, і що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь - яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми позову.
Враховуючи умови договору, зазначені в заяві від 06 жовтня 2008 року, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, однак не погоджується з розміром їх нарахування, зазначеному у первинному розрахунку заборгованості за договором, долученим до позовної заяви.
В той же час колегія суддів погоджується з розрахунками АТ КБ «ПриватБанк», зазначеними у надісланому суду апеляційної інстанції поясненні від 07.08.2020 року з розрахунком заборгованості, яке зроблено вже з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 25.09.2019 року у даній справі.
З цього розрахунку заборгованості чітко вбачається, що станом на 31.03.2015 року відсоткова ставка становила за користування коштами становила 34,80 відсотків річних, при цьому заборгованість по кредиту становила 1992,76 грн., по відсотках 1969,11 грн., по операціям з 01.04.2015 року процентна ставка нараховувалась в розмірі 3,6 процента, що не відповідає умовам кредитного договору.
З врахування висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 25 вересня 2019 року по даній справі, банк мав право нараховувати відсотки по ставці 3 відсотка в місяць. Таким чином заборгованість по відсотках за період з 01.04.2015 року по 30.09.2017 року по відсотковій ставці 36 річних на суму боргу в розмірі 1992,76 грн., становить 1 794,47 грн. 
Заборгованість за відсотками становить 3763.58 грн.
А відтак, загальна заборгованість по кредиту та відсоткам становить: 1992,76 (сума боргу) + 1969,11 грн. (відсотки з 05/04/2014 до 31/03/2015 р.) +1 794,47 (відсотки з 01/04/2015 до 30/09/2017 р. ) = 5756,34 грн.
Штраф 250 грн.+ 287.81 грн.(5% від суми позова) = 537.81 грн.
З врахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 06.10.2008 року у розмірі 6294.15 грн.
В задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.
Керуючись ст. 141 ЦПК України, з врахуванням суми задоволених позовних вимог, враховуючи суму сплаченого судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 649.76 судового збору. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, штрафів – скасувати та ухвалити в цій частині вимог нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1992. 76 грн. тіла кредиту, 3763.58 грн. відсотків за користування кредитними коштами, 250 грн. фіксована величина штрафу, 287.81 грн.(5% від суми позову), за кредитним договором б/н від 06.08.2008 року, а всього,6294.15 грн.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 649.76 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 08.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Бойко С.М.

Шандра М.М.