КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
07 грудня 2020 року                                                                                               м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 760/13491/20 
Апеляційне провадження 22-ц/824/14095/2020  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
сторони          
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідач                 ОСОБА_2 

            розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від                                       26 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
 
в с т а н о в и в :
 
у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з останнього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку  до повноліття дитини. 
В обґрунтування позову зазначала, що 17.02.2007 сторони уклали шлюб, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.11.2008 ВРАЦС Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. Син проживає з нею, проте домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2020, з урахуванням ухвали суду від 02.10.2020 про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з                       ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2020 і до досягнення ним  повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання про стягнення судового збору.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове яким визначити аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд першої інстанції не врахував, що він не ухилявся від утримання сина ОСОБА_3 , проте на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він не зміг надати до суду свідоцтво про народження доньки,  оскільки працює водієм та постійно перебуває у відрядженнях.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1   - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що 13 років від народження дитини відповідач жодним чином не приймав участі у матеріальному утриманні сини. Вказуючи на свою участь у утриманні сина відповідач не посилається на будь - який доказ на підтвердження такого доводу.  Відповідач просить визнати розмір аліментів виходячи з аналізу ст. 182-183 СК України щодо розміру аліментів, встановленого для видачі судових наказів. Проте позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів, а не із заявою про видачу судового наказу. У позовному провадженні  не існує наперед встановленого визначення розміру частки від доходу платника аліментів в залежності від кількості дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що з 17.02.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06.11.2008 шлюб між сторонами розірвано.
Сторони проживають окремо та син залишився проживати з позивачкою.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Визначаючи розмір аліментів суд виходив з матеріального становища сторін.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до зворотного потового повідомлення відповідач отримав копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження (а.с. 17).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач не надав заперечень чи відзиву на позовну заяву та доказів, на спростування обставин, викладених у позовній заяві. 
Зазначаючи у апеляційній скарзі про те, що відповідач не ухилявся від утримання сина, останній на будь - які докази у підтвердження таких доводів не посилається.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідач посилається на те, що не мав можливості подати докази про перебування у нього на утриманні малолітньої доньки, оскільки перебував у відрядженні за межами                  м. Києва.
Колегія суддів критично ставиться до довідки, виданої ТОВ «Сервіс ПРО» про те, що ОСОБА_2 з 22.06.2020 по 24.08.2020 працював у м. Дніпро, оскільки така довідка підписана не керівником товариства, а начальником транспортного відділу, у ній відсутні посилання на накази про прийняття на роботу чи про направлення у відрядження, та зазначена копія довідки завірена невстановленою особою.
До того ж рішення суду ухвалене 26.08.2020, відтак відповідач не мав об`єктивних перешкод надати копію свідоцтва про народження доньки після повернення з відрядження (якщо таке мало місце) і до ухвалення рішення. Відтак, за правилами ст. 12 ЦПК України саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій щодо надання доказів.
Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі тих документів, які були надані сторонами.
Відповідачем не доведено поважності причин неподання доказів про наявність у нього на утриманні малолітньої доньки до суду першої інстанції, а тому ці обставини не можуть враховуватися при апеляційному розгляді справи.
Посилання у апеляційній скарзі на розмір аліментів, визначених у ч. 5 ст. 183 СК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки дана норма регулює питання, пов`язані із зверненням батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
У даній же справі суд розглядав позов про стягнення аліментів, а не заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 07.12.2020.
 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                  В. А. Кравець

                                                                                                          О. Ф. Мазурик