ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.	Справа № 520/7296/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
представника позивача Потерайла А.М.
представника відповідача Крюкова О.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.09.20 року по справі № 520/7296/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Головного управління Національної поліції в Харківській області               
          про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати п. 10 Наказу ГУНП в Харківській області № 302 від 29.04.2020 року, яким до начальника організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області підполковника ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що її притягнуто до відповідальності за порушення вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2010 за № 223/33194 та вимог ч. З ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», про що винесено Наказ ГУНП в Харківській області № 302 від 29.04.2020 року (п.10).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано п. 10 Наказу ГУНП в Харківській області № 302 від 29.04.2020 року, яким до начальника організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області підполковника ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 з метою припинення протиправних дій до невідомих осіб не звернулася, своє прізвище, посаду, спеціальне звання не назвала та не пред`явила службове посвідчення. Вказані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які в ході службового розслідування повідомили, що на місце дорожньо-транспортної пригоди прибули дві жінки ( ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ), які від ОСОБА_6 отримали інформацію про обставини події та в подальшому перебували на місці події, однак хто вони та для чого перебувають на місці пригоди не повідомили.
Відповідач зазначає, що з пояснення підполковника поліції ОСОБА_1 вбачається, що під час спричинення тілесних ушкоджень полковнику поліції ОСОБА_7 та підполковнику поліції ОСОБА_6 , позивачка все ж таки звернулася до невідомих осіб, вигукнувши: «Що ви робите, тут всі працівники поліції».
Відповідач зазначає, що підполковник поліції ОСОБА_1 від підполковника поліції ОСОБА_6 взнала про обставини події, бачила поруч невідомих осіб, чула як один з них висловлювався нецензурною лайкою та провокувала конфліктну ситуацію, звернулася до невідомих осіб у формі повідомлення, про перебування поліцейських, однак зобов`язана була звертаючись до невідомих осіб назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити за необхідності службове посвідчення. Вказаних дій підполковник поліції ОСОБА_1 не здійснила, що є порушенням частини З статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, на думку відповідача, висновок суду першої інстанції про те, що підполковник поліції ОСОБА_1 не спілкувалася з присутніми на місці події особами, тому в її поведінці відсутні порушення частини 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» не відповідає обставинам справи.
Відповідач, також зазначає, що підполковник поліції ОСОБА_1 06.04.2020 виявивши, що вчиняється кримінальне правопорушення зобов`язана була не тільки повідомити до відділу служби «102», а й вжити поліцейські заходи для припинення кримінального правопорушення, надання допомоги особам, які її потребували, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і для вчинення цих дій їй не потрібно було очікувати будь-якої вказівки від інших посадових осіб, так як такий обов`язок передбачений вимогами діючого законодавства, в якому відсутні застереження, що вказані дії вчиняються поліцейським тільки після отримання відповідної вказівки від керівництва по службі. 
Вказаних дій ОСОБА_1 не здійснила, тому на думку відповідача вбачається, що вона порушила вимоги пункту 6 розділу II Наказу № 100, а висновок суду про те, що в діях позивача відсутні порушення вимог вказаного пункту не відповідає обставинам справи.
Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначає, що посилання апелянта на те, “що факт спілкування ОСОБА_1 з невідомими громадянами підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ", не відповідають дійсності, так як в поясненнях ОСОБА_8 не підтверджується факт спілкування ОСОБА_1 саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а лише вказано, що дві жінки підходили до ОСОБА_6 та цікавились у нього, що сталося. Посилання відповідача на доведеність цими поясненнями факту спілкування зазначених осіб з ОСОБА_1 є лише припущеннями відповідача, які не можуть бути взяті до уваги.
Вказані обставини (відсутність спілкування позивача з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) у судовому засіданні також були підтверджені свідком ОСОБА_5 , яка разом з позивачем ОСОБА_1 перебувала на місці подій.
На думку позивача, судом першої інстанції повністю досліджено матеріали справи та правомірно встановлено, що в матеріалах справи №520/7296/2020 доказів спілкування ОСОБА_1 з громадянами не міститься, а отже факт спілкування між позивачем та невідомими громадянами не встановлено, а тому порушення позивачем ч. З ст. 18 Закону України “Про національну поліцію” є недоведеними та є лише припущеннями дисциплінарної комісії.
Щодо посилання апелянта на звернення ОСОБА_1 до невідомих осіб шляхом вигуку : “Що ви робите, тут всі працівники поліції”, то позивач вважає, що цей аргумент не заслуговує на увагу, оскільки вигук до необмеженого кола осіб не може вважатися зверненням до конкретної особи в розумінні положень ч. З ст. 18 Закону України “Про національну поліцію”, так як в цій ситуації позивач навпаки таким чином намагалася припинити протиправні дії невідомих їй осіб, враховуючи відсутність у неї при собі табельної зброї та будь-яких інших спеціальних засобів та враховуючи наявність у деяких нападників ножа та “газового балончика”.
Позивач наголошує, що дзвінок екстреного виклику поліції був здійснений старшим оперуповноваженим УКР ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 який перебував на добовому чергуванні у складі СОГ ГУНП в Харківській області та знаходився на місці конфліктної ситуації.
Вже після завершення бійки на місце події прибували патрульні поліцейські УПП в Харківській області та поліцейські ППОП.
ОСОБА_7 після прибуття на місце події поліцейських ППОП повідомив старшому лейтенанту поліції ОСОБА_12 , що їх допомога більше не потрібна, так як люди, які нанесли йому тілесні ушкодження на місці події відсутні та їх допомога більше не потрібна. Також на місце події прибули інші працівники патрульної служби.
Крім того, у матеріалах службового розслідування міститься лист Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 21.04.2020 № 4396/41/14/01-2020, яким повідомлено голову дисциплінарної комісії полковника поліції ОСОБА_13 , що 06.04.2020 о 20 год. 41 хв. до чергової частини управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зателефонував заступник начальника оперативно-розшукового відділу УКР ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_14 , та повідомив що на перехресті вул. Писку нівської та пров. Пискунівського в місті Харкові відбувається бійка за участю співробітників поліції та невідомих осіб. Також він попросив встановити інформацію про автомобіль AUDI А6 д.н. НОМЕР_1 , що поїхав з місця події та орієнтувати особовий склад управління на виявлення зазначеного ТЗ та затримання осіб. 
Отже, про події було відразу ОСОБА_15 в присутності позивача повідомлено в патрульну поліцію, надані всі необхідні дані на орієнтування для затримання автомобілю AUDI А6, д.з. НОМЕР_1 , а тому необхідні дані для встановлення та затримання осіб, що вчинили протиправні дії були вжиті.
Позивач вважає правильним висновок суду першої інстанції, про те шо відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах підрозділах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував висновок відповідача про те, що 06.04.2020 року о 20:25 начальник с організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_1 , разом з старшим оперуповноважений в ОВС цього відділу ОСОБА_5 знаходилася на місці ДТП за участю службового автомобіля "Шкода Октавія", н.з. НОМЕР_2 під керуванням підполковника поліції ОСОБА_6 . Під час з`ясування обставин вказаної події ОСОБА_5 своє прізвище, посаду, спеціальне звання учасникам ДТП не назвала та службове посвідчення їм не пред`явила, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", м ДТП. Також позивач, ставши свідком спричинення тілесних ушкоджень підполковнику поліції ОСОБА_6 та полковнику поліції ОСОБА_7 , про вчинене кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» не повідомила та не вжила заходів щодо установлення осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено факт дії або бездіяльності позивача, що відображались у неналежному виконанні чи взагалі невиконанні своїх службових обов`язків, які, в результаті, безпосередньо призвели до підриву авторитета поліції, а також врахував, що твердження відповідача про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Відповідно до статті 19 Закону "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом
Так, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІП (надалі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Згідно із частинами 1-5 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язковою умовою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання ним службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника органів поліції заходів дисциплінарного стягнення.
З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2010 за № 223/33194 та вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до приписів ч. 3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
Судовим розглядом встановлено, що фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував висновок відповідача про те, що позивач під час з`ясування обставин події ДТП за участі службового автомобіля «Шкода Октавія», н.з. НОМЕР_2 (на синьому кольорі), під керуванням підполковника поліції ОСОБА_6 не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явив службове посвідчення учасникам ДТП. Також позивач, ставши свідком спричинення тілесних ушкоджень підполковнику поліції ОСОБА_6 та полковнику поліції ОСОБА_7 , про вчинене кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» не повідомив та не вжив заходів щодо установлення осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
З аналізу ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що обов`язок поліцейського назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук виникає лише в разі коли поліцейський безпосередньо спілкується з особою під час виконання своїх обов`язків як поліцейський або коли особа звертається до нього як до поліцейського, в інших випадках (в побуті або якщо це є цивільні відносини тощо) такого обов`язку у поліцейського не має.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновків службового розслідування, ОСОБА_1 прибула на місце події разом з ОСОБА_5 20:25, в той час як двоє чоловіків на автомобілі «АУДІ А6» прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди о 20:41. При цьому, вказані особи, попередньо не з`ясувавши обставин ситуації, одразу застосували до співробітників поліції фізичну силу. Службовим розслідуванням не встановлено факту спілкування між позивачем, присутніми на місці події особами та невідомими громадянами, які у подальшому спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В матеріалах справи №520/7296/2020 таких доказів також не міститься, а отже факт спілкування між позивачем та невідомими громадянами не встановлено, а тому порушення позивачем ч. З ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" є недоведеними та є лише припущеннями дисциплінарної комісії.
У зв`язку з чим, враховуючи з`ясовані під час службового розслідування обставини, а саме відсутність доведеного факту звернення особи до поліцейського під час наведених вище обставин, у позивача не виникло обов`язку назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, передбаченого ч. 3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію».
Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2010 за № 223/33194.
Слід зазначити, що пункт б розділу 11 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події передбачає обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та Іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припиненню, рятуванню людей, наданню допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про Національну поліцію", поліція у процесі своєї діяльності взаємодіє з органами правопорядку та іншими органами державної влади, а також органами місцевого самоврядування відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.
Порядок проведення службових розслідувань регулюється Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом МВС України № 893 від 07.11.2018.
Згідно із пунктом 1 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 розділу VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі також – Порядок) у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Пункт 6 розділу II Порядку передбачає обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний вжити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.
Отже, Порядком визначено декілька підстав, з якими пов`язані відповідні дії поліцейського, а саме:
- виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення чи іншу подію;
- звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення та іншу подію.
Таким чином, співробітник поліції, який знаходиться поза службою тощо, прибувши до місця події, повинен спочатку з`ясувати обставини конфлікту, з`ясувати чи є у відповідних діях кримінальне правопорушення або інша подія та відповідно до цього реагувати. У разі якщо співробітник поліції не вбачатиме у відповідних діях кримінального порушення або іншої події у нього відсутній обов`язок невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102».
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 20:25 06.04.2020 року, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з`явились на місці події, вони отримали усну вказівку від заступника начальника УКР ГУ НП в Харківській області - начальника відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУ НП в Харківській області підполковника ОСОБА_6 залишатись на місці до прибуття патрульної поліції.
Також на місці події знаходився працівник поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_1 достовірно чула, як він відразу після того, коли ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, телефонував на номер екстреного виклику "102" та повідомив про події.
Відповідно до відомостей ГУ НП Національної поліції України 06.04.2020 року о 20:42 оператору « 102» УОАЗОР ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення про конфлікт біля магазину «Карусель» з проханням швидкого направлення на місце події екіпажу поліції. Анкетних даних або обставин конфлікту заявник не надає, а лише вказує про напад людей із застосуванням балончиків. Екіпаж патрульної поліції прибував на місце конфлікту.
Вищезазначений дзвінок екстреного виклику поліції був здійснений старшим оперуповноваженим УКР ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 , який перебував на добовому чергуванні у складі СОГ ГУ НП в Харківській області та знаходився на місці конфліктної ситуації.
Вже після завершення бійки на місце події прибували патрульні поліцейські УПП в Харківській області та поліцейські ППОП.
ОСОБА_7 після прибуття на місце події поліцейських ППОП повідомив старшому лейтенанту поліції ОСОБА_12 , що їх допомога більше не потрібна, так як люди, які нанесли йому тілесні ушкодження на місці події відсутні та їх допомога більше не потрібна (пояснення ОСОБА_12 від 10.04.2020 містяться в матеріалах службового розслідування). Також на місце події прибули інші працівники патрульної служби.
Крім того, у матеріалах службового розслідування міститься лист Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 21.04.2020 № 4396/41/14/01-2020, яким повідомлено голову дисциплінарної комісії полковника поліції ОСОБА_13 , що 06.04.2020 о 20 год, 41 хв. до чергової частини управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зателефонував заступник начальника оперативно-розшукового відділу УКР ГУ НП в Харківській області майор поліції ОСОБА_14 , та повідомив що на перехресті вул. Пискунівської та пров. Пискунівського в місті Харкові відбувається бійка за участю співробітників поліції та невідомих осіб. Також він попросив встановити інформацію про автомобіль AUDI А6 д.н. НОМЕР_1 , що поїхав з місця події та орієнтувати особовий склад управління на виявлення зазначеного ТЗ та затримання осіб.
Тобто, про події було відразу ОСОБА_17 в присутності позивача повідомлено в патрульну поліцію, надані всі необхідні дані на орієнтування для затримання автомобілю AUDI А6, д.з. НОМЕР_1 , а тому необхідні дані для встановлення та затримання осіб, що вчинили протиправні дії були вжиті.
В подальшому, після того як ОСОБА_7 повезли до лікарні, заступник начальника УКР ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 як наш безпосередній керівник в той час дав позивачу ОСОБА_18 та ОСОБА_5 усну вказівку залишити місце події та залишатися на зв`язку, оскільки автомобіль AUDI А6 вже був в орієнтуванні на розшук, необхідні заходи для встановлення осіб вже були вжиті, на місці події за вказівкою ОСОБА_6 залишився ОСОБА_19 , а після надання допомоги ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на одязі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були сліди їх крові.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем на виконання вимог п. 6 вищезазначеного Порядку під час інциденту було вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на запобігання та припинення правопорушення, у зв`язку з чим, вірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність порушення позивачем вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події.
Колегія суддів також погоджується із судом першої інстанції, що посилання відповідача на обставини, що безпосередньо, на його думку, вказують та обтяжують відповідальність позивача, а саме настання тяжких наслідків конфліктної ситуації, які полягали у підриві авторитета Національної поліції України та довіри населення України до поліцейських, в частині опублікованих відео в соцмережах про події за участю поліцейських УКР ГУНП в Харківській області, під час яких полковник поліції ОСОБА_6 хизувався нагородною вогнепальною зброєю перед громадянами, що вплинуло у подальшому на переростання конфлікту у бійку, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження поліцейські, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такі обставини мали місце до приїзду на місце події позивача, а коментарі у соцмережах та повідомлення в ЗМІ не відображають об`єктивних обставин інциденту, а також не доводять вчинення позивачем порушення дисципліни.
Даний факт не є належним доказом у справі з огляду на те, що інформація, опублікована в соціальній мережі (Інтернет), пов`язана з демонстрацією ОСОБА_6 вогнепальної зброї, та не відображає ні прізвища позивача, ні його причетності до конфлікту, а отже, не доводить вчинення позивачем порушення службових обов`язків та дисципліни.
Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ прийнятий за висновками службового розслідування, матеріали якого є суперечливими та такими, що здійснені на підставі доказів, які беззаперечно не свідчать про наявність у позивача вини у вчиненні проступку, за яке він притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Отже, під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення дисциплінарного проступку позивачем.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року по справі № 520/7296/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року по справі № 520/7296/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  15.12.2020 року