ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2020 року                                                                                      Справа № 902/32/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства "Глорія-В" на рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. у справі №902/32/20 ухвалене суддею Нешик О.С., повний текст рішення складено та підписано 13.07.2020 р. та додаткове рішення від 20.07.2020 р.  у справі №902/32/20, ухвалене суддею Нешик О.С., повний текст додаткового рішення складено 30.07.2020 р.  
за позовом Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни, м.Вінниця   
до Приватного підприємства "Глорія-В",  м.Вінниця
про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 46000 грн

          16.01.2020 Фізична особа-підприємець Кулік Наталія Дмитрівна звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Глорія-В" безпідставно отриманих коштів в розмірі 46000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що між ним та Приватним підприємством "Глорія-В" було досягнуто домовленості про надання поворотної фінансової допомоги останньому в сумі 93000,00 грн, у зв`язку із чим сторони мали намір підписати відповідний Договір №1.  Поряд з тим, вказаний Договір так і не було підписано, а тому кошти в сумі 93000,00 грн, на переконання позивача, відповідачем були отримані безпідставно.
В подальшому, за твердженням позивача, відповідачем було частково повернуто кошти в сумі 47 000,00 грн, при цьому залишок у розмірі 46 000,00 грн не повернуто по даний час. 
          Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. у справі №902/32/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з  Приватного підприємства "Глорія-В"  на користь Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни  грошові кошти в сумі 46 000,00 грн.          
Додатковим рішенням від 20.07.2020 р. стягнуто з  Приватного підприємства "Глорія-В" на користь Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни 8 000,00 грн - відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням та додатковим рішенням, Приватне підприємство "Глорія-В" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить витребувати у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відомості про номера карткових рахунків відкритих в 2017 році Кулік Наталією Дмитрівною, а також відомості про надходження на вказані карткові рахунки в 2017 році коштів, а також просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 року по справі №902/32/20 та додаткове рішення господарського суду Вінницької області від 20.07.2020р. та прийняти нове рішення яким відмовити в позові ФОП Кулік Н.Д. в зв`язку з безпідставністю, необґрунтованістю та спливом строків позовної давності.          
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання про витребування документів у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Глорія-В" на рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. у справі №902/32/20 та додаткове рішення від 20.07.2020 р.  у справі №902/32/20 в порядку письмового провадження.  Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Кулік Наталії Дмитрівни у строк до 17.09.2020 р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду  письмовий  відзив  на  апеляційну  скаргу та роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться без повідомлення учасників справи в строк передбачений ч.1 ст.273 ГПК України.          
15.09.2020 р. від Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни надійшов відзив, за змістом якого представник заперечував проти доводів апеляційної скарги, та стверджує, що суд першої інстанції, вірно зробив висновок та виніс законне та обгрунтоване рішення.
          Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у цій справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.          
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Глорія-В" на рішення та додаткове рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. у справі №902/32/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. у справі №902/32/20 позов Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни - задоволено.  Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що кошти, які є предметом спору у даній справі, були набуті відповідачем на законних підставах, однак після закінчення строку позики відповідач зобов`язаний їх повернути.  
Додатковим рішенням господарського суду Вінницької області  від 20.07.2020 р. у справі №902/32/20 стягнуто з Приватного підприємства "Глорія-В" на користь Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни 8 000,00 грн - відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума понесених витрат на правову допомогу є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору.

          2.Узагальнені доводи апеляційних скарг та заперечення щодо них інших учасників справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Приватне підприємство "Глорія-В" звертає увагу на те, що кошти у розмірі 46 000грн. було перераховано позивачу в 2017 році на зазначений нею картковий рахунок в АТ КБ «Приват банк» оскільки між сторонами були доброзичливі відносини, на даний час дані докази відповідачем втрачені.
Представником відповідача на адресу АТ КБ «Приват банк» подавався адвокатський запит з приводу повідомлення номерів карткових рахунків відкритих в 2017 році ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) а також надання інформацію про надходження на вказані карткові рахунки в 2017 році коштів. Однак, банківської установи 29.04.2020р. було відмовлено у наданні вказаної інформації.
Крім того, скаржник акцентує увагу на те, що з укладеного договору строк повернення коштів було визначено 01.12.2016р., отже строки позовної давності щодо стягнення вказаної суми коштів закінчились 01.12.2019р.
Щодо прийняття додаткового рішення звертає увагу апеляційного суду на наступні обставини справи.
Представником позивача не підтверджено належними та допустимими доказами виконання адвокатом обсягів та вартості послуг правничої допомоги, зазначених у вказаному Акті від 06.07.2020р. При цьому заявлені адвокатом до відшкодування витрати є абсолютно не співмірними із складністю даної справи, обсягом послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим на надання відповідних послуг адвокатом; такі витрати не відповідають критерію їх реальності (дійсності) та розумності їх розміру.

Мотивуючи заперечення доводів апеляційної скарги Фізична особа-підприємець Кулік Наталія Дмитрівна звертає увагу на те, що апелянт не надав жодних доказів, що поворотна фінансова допомога надавалась саме на підставі договору № 20/11/ФИН від 20.10.2016 р., а не на підставі іншого договору. На спростування тверджень апелянта, викладених в апеляційній скарзі, зазначила, що 21.10.2016 р. Фізичною особою - підприємцем Кулік Наталією Дмитрівною було підготовлено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 та надано ПП «Глорія-В» для підписання в двох екземплярах, але підписаний екземпляр позивачу повернуто не було.
Відтак, позивач перерахував кошти та вказав номер та дату договору, який не підписано сторонами, також і апелянт у платіжних дорученнях на повернення коштів тричі вказав договір 1 від 21.10.2016 р., який не підписано сторонами, а не той договір, який долучив до відзиву. Номер та дата договору, яким обґрунтовується апеляційна скарга не співпадає з вказаним у платіжних дорученнях.
З викладеного слідує, що погодженого та підписаного сторонами Договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 21.10.2016 р. на суму 93000,00 грн. у письмовій формі між сторонами не укладено, що підтверджується матеріалами справи, а відтак Позивач змушений був обирати саме такий спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави. А договір, на який посилається сторона апелянта, не має жодного відношення до вказаних правовідносин, оскільки по ньому кошти не перераховувались і відповідно не повертались.          Також, в апеляційній скарзі зазначено, що кошти в сумі 46000 грн. було перераховано Позивачу в 2017 р. на картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк», але докази на підтвердження даного факту у апелянта відсутні.
Щодо клопотання Апелянта про застосування строку позовної давності, яке подавалось в суді першої інстанції, з посиланням на умови та строк зазначений в копії Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 20/11/ФИН від 20.10.2016 р., то підстави для задоволення зазначеного клопотання відсутні.
Оскільки Договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 21.10.2020 р. так і не був підписаний та його немає ні у позивача ні у апелянта, то кошти отримані апелянтом безпідставно. Враховуючи що кошти отриманні безпідставно, а строк повернення визначається з моменту пред`явлення вимоги, яку було пред`явлено 05.12.2019 р., а відтак підстав для застосування строків позовної давності немає.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 8 000 грн., стягнутих з апелянта на підставі додаткового рішення суду від 20.07.2020 р.  позивач зазначає, що визначений адвокатом час для виконання наведених в Акті дій та надання послуг, є об`єктивним. При цьому відсутні докази, що визначена адвокатом вартість наданих послуг є завищеною та неспівмірною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
21.10.2016 Фізична особа - підприємець Кулік Наталія Дмитрівна (далі по тексту також - позивач) згідно платіжного доручення №1 перерахувала на рахунок ПП "Глорія-В" (далі по тексту також - відповідач) грошові кошти в розмірі 93000,00 грн., з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору №1 від 21.10.2016".
В свою чергу, відповідачем було частково повернуто на рахунок позивача грошові кошти в сумі 47000,00 грн з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору №1 від 21.10.2016. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з Банку (а.с.10-17).
З метою повернення решти грошових коштів в сумі 46000,00 грн позивач на адресу відповідача 05.12.2019 направив відповідну вимогу із зазначенням строку виконання зобов`язання - протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги. 
Відповідач на вказану вимогу не відреагував, кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
          Враховуючи встановлені обставини, а також з огляду на позицію сторін у справі, суд вважає за необхідне встановити наявність/відсутність між сторонами договірних зобов`язань, які зумовили виникнення даного спору. 
Відповідач стверджує, що правовідносини сторін виникли на підставі договору №20/11/ФИН від 20.10.2016 про надання поворотної фінансової допомоги, оригінал якого останнім долучено до матеріалів справи. 
Поряд з тим, позивач наполягає, що грошові кошти, які є предметом даного спору, були перераховані безпідставно, оскільки Договір про надання поворотної фінансової допомоги №1, якій мав врегульовувати зобов`язання сторін, не було підписано.
Надавши оцінку вказаним обставинам суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову Фізичної особи-підприємця Кулік Наталії Дмитрівни. 

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Договір про надання поворотної фінансової допомоги, за своєю правовою природою є договором позики.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги.
Суд апеляційної інстанції, враховує, що сторонами не надано до матеріалів справи Договір поворотної фінансової допомоги №1 від 21.10.2016, таким чином у суду відсутня можливість з`ясувати його умови, зокрема щодо строків повернення наданих грошових коштів. 
З наведеного вбачається необхідність застосування до спірних  правовідносин положень статті 1212 ЦК України, з огляду на відсутність між сторонами підтверджених належним чином договірних правовідносин, а також враховуючи, що обставини отримання коштів відповідачем підтверджуються наданими доказами. До того ж, факт часткового повернення коштів відповідачем позивачу є дією конклюдентного характеру, тобто дією, яка свідчить про визнання відповідачем факту отримання коштів. 
В свою чергу, в матеріалах справи наявна вимога ФОП Кулік Н.Д. про повернення коштів в сумі 46 000,00 грн, яка була направлена 05.12.2019 на адресу  ПП "Глорія-В". Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно застосовано положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, відповідно до якого якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Крім того, відповідачем не подано до суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у позивача підстав вимагати  сплати коштів. 
Таким чином, приймаючи до уваги платіжне доручення №1 від 21.10.2016 про перерахування грошових коштів позивачем на рахунок відповідача з  призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно договору №1 від 21.10.2016", виписки з банку про часткове повернення відповідачем отриманих грошових коштів, наявності в матеріалах справи вимоги позивача від 05.12.2019 про повернення коштів в сумі 46 000,00 грн, а також відсутність в матеріалах справи договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 21.10.2016 та відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про наявність у відповідача підстав для утримання у себе вказаних коштів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог. 
Твердження скаржника, що поворотна фінансова допомога надавалась на підставі саме договору №20/11/ФИН від 20.10.2016 р. колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається з платіжного доручення №1 від 21.10.2016 про перерахування грошових коштів позивачем на рахунок відповідача в призначенні платежу вказано: "поворотна фінансова допомога згідно договору №1 від 21.10.2016".
Відтак, позивач перерахував кошти та вказав номер та дату договору, який не підписано сторонами, також і апелянт заповнюючи платіжні доручення на повернення коштів вказав договір 1 від 21.10.2016 р., який не підписано сторонами, а не той договір, який долучив до матеріалів справи. Номер та дата договору, яким обґрунтовується апеляційна скарга не співпадає з вказаним у платіжних дорученнях.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що договір на який посилається апелянт, не стосується цих правовідносин, оскільки на його підставі кошти не перераховувались і відповідно не повертались.           
Відтак, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення безпідставно утриманих коштів в розмірі 46000 грн підлягає задоволенню.
Щодо питання про застосування строків позовної давності у цій справі,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).
При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Визначення початку плину строків позовної давності, наведеного у статті 261 ЦК, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті, грунтується на тому, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як зазначалось раніше, судом встановлено, що між сторонами укладено Договір поворотної фінансової допомоги №1 від 21.10.2016, примірник якого сторонами суду не надано. Таким чином, у суду відсутня можливість з`ясувати його умови, зокрема щодо встановлених строків повернення наданих грошових коштів. 
З огляду на викладене, судом застосовано положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України та визначено строк виконання відповідачем зобов`язання - у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
Так, в матеріалах справи наявна вимога ФОП Кулік Н.Д. про повернення коштів в сумі 46000,00 грн, яка була направлена 05.12.2019 на адресу  ПП "Глорія-В". 
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для застосування положень закону про наслідки  закінчення строків позовної давності, оскільки позивачем строки пред`явлення позову не пропущено. 
Щодо доводів скаржника про надмірність судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн., про стягнення яких вказано в додатковому рішенні від 20.07.2020 р., колегія суддів вважає зазначити наступне.
Відповідно до  ст. 123 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно зі  ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи надання адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною позивачу професійної правничої допомоги у суді першої інстанції при розгляді справи №902/32/20 підтверджується, зокрема:
- договором про надання правничої допомоги від 26.11.2019 року;
- квитанціями до прибуткового касового від 26.11.2019 на суму 4000 грн. та від 26.11.2019 р. на суму 4000, що підтверджують оплату позивачем адвокатських послуг на суму 8000 грн.   
- детальним описом робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;
- свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №000264 від 16.05.2018 р..
Разом з цим, вартість послуг (розміру гонорару) та порядок розрахунків встановлені статтею 4 вказаного договору. У той же час, із змісту додатку №1 до Договору Сторони домовилися, що розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги, яка обумовлена Договором, складає 8000,00 грн. Оплата здійснюється шляхом авансу у розмірі 4000,00 грн та оплати залишку гонорару після виконання умов договору, а отже, відповідно до вимог  ст. 74 Господарського кодексу України  позивачем доведено надання йому професійної правничої допомоги. 
З огляду на обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про завищення та не співмірність визначеної вартості витрат на правничу допомогу  у цій справі у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг не знаходять свого підтвердження, а тому доводи скаржника щодо необґрунтованості додаткового рішення апеляційним судом відхиляються.
          Відтак, колегія суддів залишає без змін додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат.
          Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає посилання відповідача, наведені в апеляційній скарзі на додаткове рішення,  необґрунтованими, у той час як питання про витрати належним чином досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції при розгляді спору.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень  статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст    статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні та додатковому рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні  для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення та додаткового рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України     не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення господарського суду - без змін.                                                           
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно  ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст.  269,  270,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                    
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Глорія-В" на рішення господарського суду Вінницької області від 02.07.2020 р. та додаткове рішення від 20.07.2020 р.  у справі №902/32/20 - залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №902/32/20  повернути  господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "16" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.