Постанова
Іменем України
 
20 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/536/19
провадження № 61-22162св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 ,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року у складі судді Луценка О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 рокуу складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу № 379708 проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування акту від 29 січня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки.

 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Оболонський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу № 379708 проведення електронних торгів, визнання недійсним та скасування акту від 29 січня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки.
 
Позов мотивований тим, що 01 серпня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», був укладений споживчий договір на придбання нерухомого майна № ML-005/145/2008, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 92 000,00 дол. США. 01 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та нею був укладений іпотечний договір № РML-005/145/2008, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .
 
Позивачу стало відомо, що 02 січня 2019 року ДП «СЕТАМ» було організовано та проведено прилюдні електронні торги, на яких було реалізовано її житло, як предмет іпотеки.
 
Відповідно до інформації, викладеної в акті про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 29 січня 2019 року, складеного Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, а також протоколу проведення публічних торгів, підставою для звернення стягнення на майно стала наявність у відділі ДВС виконавчого провадження відносно неї. Із зазначеного акту також вбачається, що її житло було продане за 563 410,00 грн  ОСОБА_2 .
 
Зазначає, що вона взяла споживчий кредит в іноземній валюті в кредитній установі, яка є резидентом України, в забезпечення виконання зобов`язань за умовами договору в іпотеку банку була передана квартира, де вона зареєстрована та проживає, і яка є єдиним її житлом на даний час, умови отримання кредиту та майно, яке було передане в іпотеку, повністю відповідають вимогам, передбаченим  Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому не могло бути реалізоване в примусовому порядку.
 
Крім того, зазначає, що організовуючи та проводячи електронні торги з реалізації предмета іпотеки, відповідачі діяли з порушенням вимог закону, а тому торги та укладені за результатами їх проведення документи підлягають визнанню незаконними та скасуванню.
 
Відповідно до акта проведення електронних торгів спірне житло було продано за 563 410,00 грн, пропозиції від іпотекодержателя або від державного виконавця про погодження такої ціни до неї не надходили, а оцінка квартири була проведена без огляду квартири.
 
Позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила визнати недійсними електронні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , проведені 02 січня 2019 року ДП «СЕТАМ»; визнати недійсним та скасувати протокол проведення електронних торгів від 02 січня 2019 року № 379708, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: квартири АДРЕСА_1 , складеного 09 січня 2019 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що дії державного виконавця, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання цих торгів недійсними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Оболонського районного суду міста Києва.
 
11 серпня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності не належить інше житло, квартира має загальну площу 32,9 кв. м та використовується позивачем як постійне місце проживання. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що на квартиру позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Докази про наявність у позивача іншого житла є недопустимими.
 
У касаційній скарзі зазначається, що попередня оцінка майна є необхідною умовою проведення прилюдних торгів.
 
Відзиви на касаційну скаргу 
 
У січні 2020 року ДП «СЕТАМ» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає.
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими і мають бути залишені без змін, а касаційна скарга має бути залишена без задоволення. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір з цільовим використанням: придбання нерухомого майна № ML-005/145/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 92 000,00 дол. США.
 
01 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № РML-005/145/2008, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № ML-005/145/2008 за період з 01 серпня 2008 року по 12 червня 2014 року, а саме, заборгованість за основною сумою кредиту - 95 410,66 дол. США, несплачені відсотки за користування кредитом 9 412,70 дол. США, що становить 1 219 095,67 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 111 000,00 грн та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.
 
17 січня 2015 року державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрив виконавче провадження за вказаним рішенням суду та 03 квітня 2015 року виніс постанову про арешт майна боржника.
 
Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31 жовтня 2018 року для визначення вартості предмета іпотеки - спірної квартири, був призначений оцінювач - суб`єкт господарювання ТОВ «Приватна експертна служба».
 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 02 січня 2019 року № 379708 визначений переможець електронних торгів - ОСОБА_2 
 
29 січня 2019 року державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на підставі протоколу проведення електронних торгів від 02 січня 2019 року № 379708 було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).
 
Згідно з актом про проведені електронні торги ціна продажу предмета іпотеки становила 563 410,00 грн.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.
 
Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).
 
При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.
 
В матеріалах справи відсутні докази отримання боржником повідомлення про початкову ціну реалізації майна та проведення прилюдних торгів 02 січня 2019 року, а також публікації повідомлення про проведення торгів в засобах масової інформації.
 
Проте, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що вказане порушення не є підставою для визнання торгів недійсними, оскільки позивач не довів, що вони вплинули на результати торгів, чим порушили б її права.
 
У пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що  порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.
 
У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з вартісною оцінкою вказаної квартири, заперечувала чи оскаржувала звіт та дії державного виконавця.
 
Доказів, які б спростували звіт про незалежну оцінку майна - квартири АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.
 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 знала про існування виконавчого провадження відносно неї, ознайомлювалась із матеріалами виконавчого провадження, отримувала постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності, проте дії (бездіяльність) державного виконавця у встановленому законом порядку не оскаржувала.
 
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
 
Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
 
Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.
 
Зі змісту статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» убачається, що необхідною умовою застосування цього Закону є, зокрема, те що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
 
Позивач на підтвердження відсутності іншого житлового нерухомого майна надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка здійснена за параметрами пошуку права власності за конкретною квартирою, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
 
Відхиляючи доводи позивача про відсутність підстав для застосування мораторію суди взяли до уваги наявність у неї іншого житла. 
 
В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відомості щодо відчуження позивачем придбаної за вказаним договором квартири в матеріалах справи відсутні.
 
Окрім того, наявність копії договору купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року у матеріалах виконавчого провадження свідчить про те, що у державного виконавця при вчиненні дій щодо звернення стягнення та передачі спірної квартири на електронні торги була інформація щодо наявності у позивача іншого нерухомого майна у власності.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Суд касаційної інстанції як суд права а не факту позбавлений можливості переоцінювати вказаний договір як доказ.
 
Отже, виходячи з викладених обставин, відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Виходячи з викладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для визнання електронних торгів недійсними, оскільки позивач не надала належних доказів порушення її прав.  
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень судів попередніх інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	  І. В. Литвиненко 	
 	  І. М. Фаловська