ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 813/4469/16
адміністративне провадження № К/9901/43897/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., 
суддів: Бившевої Л.І., Ханова Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №813/4469/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1   на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 (суддя Гулкевич І.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 (головуючий суддя Бруновська Н.В., суддя: Костів М.В., Шавель Р.М.),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови № 3668/20917/16 / 4132/20917/16 від 11.11.2016, зобов`язання внести зміни до даних ПІК «Інспектор 2006» а саме, перевести транспортний засіб марки «MITSUBISHI PAJERO р/н НОМЕР_2 який належить на праві власності ТОВ ЗОО «Іст Інвест» та використовується від його імені в комерційних цілях на території України з режиму «транзит» в режим «тимчасове ввезення».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1  посилається на те, що ним було ввезено на територію України автомобіль, який належить юридичній особі - нерезиденту ТОВ "Іст Інвест", Республіка Польща. При цьому, позивач є працівником цього підприємства - нерезидента та діє на території України як його представник із комерційною метою, а ввезений транспортний засіб був наданий йому в користування для виконання завдань такого підприємства на території України. Відтак, на переконання позивача, автомобіль є транспортним засобом комерційного призначення. У зв`язку з чим, позивач наголошує на тому, що такий транспортний засіб підлягає поміщенню у митний режим тимчасового ввезення, а враховуючи норми статті 105 Митного кодексу України - з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами. Зважаючи ж на те, що автомобіль був протиправно поміщений до невластивого митного режиму відповідача слід зобов`язати усунути таке існуюче порушення та перевести його в належний режим. Також, позивач зазначає, що на підставі таких необґрунтованих і помилкових протоколів, за постановою про накладення адміністративного стягнення його було притягнуто до відповідальності. Однак, зважаючи на те, що як такого порушення позивач не допускав, відповідно постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що зібрані матеріали достовірно свідчать про те, що автомобіль є транспортним засобом особистого (приватного) користування. Зокрема, вказане підтверджується тим, що при проходженні митного кордону України, керуючи таким автомобілем, позивач обирав "зелений коридор", що свідчить про переміщення власне товару, яким може бути автомобіль особистого (приватного) користування. А також, позивачем не пред`являлися жодні належні докази, які би підтверджували комерційне використання такого автомобіля, що могло би бути підставою для його поміщення до митного режиму тимчасового ввезення. Окрім того, за висновком відповідача, позивачем не було оформлено також усіх необхідних документів для ввезення транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1   на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 у справі №813/4469/16.

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач наголошує, що судами безпідставно відхилені письмові докази, які свідчать про використання автомобіля у комерційних цілях, не враховані позиції ЄСПЛ та Конституційного Суду України щодо розгляду адміністративних справ. Зазначає, що у провадженні Вищого адміністративного суду України перебуває на розгляді аналогічна судова справа №813/2837/16, де рішення судів протилежні оскаржуваним даною касаційною скаргою. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити. 

Відповідач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №813/4469/16 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30.11.2020 матеріали справи прийнято до провадження, касаційний розгляд призначено у попередньому судовому засіданні на 01.12.2020.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, легковий автомобіль MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , належить на праві власності підприємству - нерезиденту ТОВ ЗОО «Іст Інвест» (Республіка Польща, м.Люблін, вул. Сондова, 8/1).

Згідно витягу з реєстру підприємців Державного судового реєстру станом на 17.06.2015 №0000548531 позивач ОСОБА_1 є учасником ТОВ ЗОО «Іст Інвест» .

17.07.2015 між ТОВ ЗОО «Іст Інвест» та позивачем укладено Агентський договір №01-17/07/15.

Згідно умов договору, ТОВ ЗОО «Іст Інвест» доручило позивачеві вести діяльність, яка полягає в посередництві при укладенні різного роду договорів та іншої комерційної діяльності від імені товариства, зокрема, на території України ( АДРЕСА_1 .

25.08.2016 о 19 години 14 хвилин ОСОБА_1 слідуючи в приватну поїдку з України в Республіку Польща через митний пост «Грушів» в якості водія легкового автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , в`їхав в зону митного контролю, обравши для проходження митного контролю канал, позначений символом зеленого кольору  «зелений коридор».

Під час перевірки інформації в ЄАІС ДФС України митним органом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 11.08.2016 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС в митному режимі «транзит`транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

18.09.2016 о 19 години 05 хвилин, громадянин України ОСОБА_1 , слідуючи з України в Республіку Польща через митний пост «Грушів», в якості водія легкового автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , в`їхав в зону митного контролю, обравши для проходження митного контролю канал, позначений символами зеленого кольору.

Під час перевірки інформації в ЄАІС ДФС України з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 26.08.2016 ввіз через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС України на територію України в митному режимі «транзит» легковий автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Зокрема, митним органом встановлено відсутність у ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС України інформації про вивезення з митної території України даного автомобіля станом на 18.09.2016.

З огляду на це, митним органом винесено постанову № 3668/20917/16 / 4132/20917/16 від 11.11.2016, якою громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 470 та частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 500 неоподаткованих доходів громадян в сумі 8500грн.

Вважаючи дії та рішення митного органу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанцій, з висновками якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що  позивач допустив перевищення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку доставки транспортного засобу комерційного призначення на десять діб, а це є підставою для накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1 частини першої статті 95 Митного кодексу України визначено строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (стаття 90 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно з частиною шостою статті 104 Митного кодексу України для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, яка відповідальна за дотримання митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення.

За положеннями частини першої статті 4 Митного кодексу України транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі (пункт 58).

Транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення (пункт 59).

Відповідно до частини першої статті 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

За положеннями статті 189 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина перша).

Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України (частина третя).

Згідно з пунктом «b» статті 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 24 березня 2004 року № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», термін «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Відповідно до пункту «а» статті 5 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

Пунктом «а» статті 7 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення визначено, що незважаючи на положення статті 5 цього Додатка, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Згідно з частиною першою статті 9 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

Отже, аналіз змісту зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткуванням митними платежами поміщуються виключно транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 Митного кодексу України та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення. При цьому, комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів. 

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №333/4118/14-а.

На підставі матеріалів справи судами встановлено, що позивач не надав митному органу належних документів, які б вказували на  міжнародне платне перевезення ним осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів за допомогою легкового транспортного засобу при в`їзді на територію України. Тобто, позивач при ввезенні транспортного засобу не дотримався порядку який передбачений вищевказаними нормами. ОСОБА_2 при ввезенні автомобіля MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 на територію України 07.08.2015 смугою руху "зелений коридор" ввіз транспортний засіб як фізична особа в режимі "транзит", оскільки будь який інший митний режим ніж транзит передбачає обов`язкове письмове декларування транспортного засобу, що зареєстрований в іншій державі, та виконання інших митних формальностей передбачених Митним кодексом України як зокрема письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо. Оскільки позивач цих вимог не дотримався та не застосував при ввезенні автомобіля належної процедури, не представив належних доказів які б підтверджували комерційне використання автомобіля, відтак дії та рішення Львівської митниці є правильними та законними.

У касаційній скарзі доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, позивачем не вказано. 

У справі, що розглядається, позивач у касаційній скарзі посилається на аналогічні обставини у справі №813/2837/16 та зазначає, що рішення судів протилежні оскаржуваним даною касаційною скаргою.

Згідно з частинами першою, другою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі №813/2837/16 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 позов задоволено. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 06.04.2017 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .  Постановою Верховного Суду від 14.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Крім того, позивач у доводах касаційної скарги вказує, що судами попередніх інстанцій неправомірно не надано належної правової оцінки поданим позивачем письмовим документам, які підтверджують комерційне використання автомобіля. 

Слід вказати, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням вказаного, у даній справі судами попередніх інстанцій всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, у яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2017 у справі №813/4469/16 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду