Справа № 446/502/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1642/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2020 року                                                                         м. Львів
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Левик Я.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення коштів за автомобіль, -
в с т а н о в и в :
в березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення коштів за автомобіль. В обґрунтування позову позивач вказував, що 2011 році він зі своєю дружиною ОСОБА_4 вирішили придбати автомобіль. Автомобіль підшукали в с. Вислобоки. Відповідачка ОСОБА_1 , жителька с. Вислобоки, в той час продавала автомобіль, який з її слів належав померлому чоловікові, марка автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вони домовились про ціну за яку відповідачка погодилась продати автомобіль і ця сума становила 9000 гривень. Оскільки такої суми у позивача не було, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо сплати суми частинами. Після оплати позивачем суми 8000 (вісім тисяч) відповідачу ОСОБА_1 , остання передала позивачу автомобіль та реєстраційне посвідчення на нього та ключі від автомобіля. Позивач відремонтував автомобіль, вартість ремонту становила 4450 (чотири тисячі п`ятдесят) тисяч. Договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 вони не оформляли. У березні 2013 року позивачу стало відомо, що проти позивача заявлено позов до Кам`янка-Бузького районного суду про повернення автомобіля ОСОБА_3 . Позов було задоволено. В подальшому ОСОБА_3 забрав з подвір`я автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_3 автомобіль у позивача забрав, позивач змушений звернутись до суду про стягнення з ОСОБА_1 , з врахуванням інфляційних процесів курсу гривні на день подання заяви – 20 800 грн. (двадцять тисяч вісімсот) гривень, отримані від позивача ОСОБА_2 за проданий автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнення з ОСОБА_3 , з врахуванням інфляційних процесів курсу гривні на день подання заяви 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень, судові витрати.
В подальшому позивач подав до суду заяву у якій просив позов в частині вимог про стягнення з ОСОБА_3 11570 грн. за проведений ремонт автомобіля залишити без розгляду.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення коштів за автомобіль в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_3 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. за проведений ремонт автомобіля - залишено без розгляду.
Рішенням Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення коштів за автомобіль - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн. отримані від ОСОБА_2 за проданий автомобіль марки ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 .
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 80 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 555 грн. 20 коп. – по 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. з кожного.
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт стверджує, що жодного договору купівлі – продажу чи будь – якого іншого договору між нею та позивачем не укладалося, а тому суд безпідставно обґрунтовує рішення суду обставинами купівлі – продажу. Також покликається на те, що суд безпідставно обґрунтовує факт отримання коштів показами, які надані в іншому судовому засіданні та показами свідків, оскільки вона не попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів в судовому засіданні по іншій справі. Апелянт заперечує факт отримання коштів від позивача, а також заперечує виникнення між ними будь – яких правовідносин, так як вона не була власником автомобіля. 
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про повернення коштів за автомобіль, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 безпідставно набула грошові кошти позивача у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень без достатньої правової підстави, а відтак, зобов`язана повернути їх позивачу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 разом з дружиною домовились про купівлю автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 ; вищевказаний автомобіль знаходився у відповідачки ОСОБА_1 . Після того, як позивач ОСОБА_2 сплатив відповідачу ОСОБА_1 кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) грн., вона передала позивачу автомобіль ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 та реєстраційне посвідчення на нього, ключі від автомобіля. Позивач ОСОБА_2 відремонтував автомобіль, вартість ремонту становила 4450 (чотири тисячі п`ятдесят) тисяч. Договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 вони не оформляли.
22 березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_1 передати йому у власність причіп реєстраційний номер НОМЕР_2 марки 1-ПТС-2 1995 року, заводський № НОМЕР_3 , та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 передати йому автомобіль марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , в подальшому уточнивши позовні вимоги, а саме просивши постановити рішення, яким витребувати у відповідачів вищевказане майно.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17.01.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння – задоволено та витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 причіп реєстраційний номер ЦИ 0466 марки 1 ПТС-2 1995 року заводський номер НОМЕР_3 ; витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ 21061 ДНЗ НОМЕР_1 .
В подальшому ОСОБА_3 забрав з подвір`я автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Саме такий правовий висновок вбачається з Постанови ВСУ від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Кам`янка-Бузького районного суду від 17.01.2014 року відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила факт отримання коштів за продаж автомобіля, які вона, як стверджує, в подальшому витратила на купівлю пам`ятника своєму покійному чоловікові. Окрім того, факт передачі грошових коштів в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень ОСОБА_1 , стверджується показами ОСОБА_6 , даними в судовому засіданні 17.01.2014 року. (а.с. 7)
Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що ОСОБА_5 довів той факт, що за його рахунок, без будь-якої правової підстави, відповідачем було набуте майно у вигляді грошових коштів. Правові підстави для набуття або збереження відповідачем майна позивача відсутні, тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошових коштів в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 80 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 555 грн. 20 коп. – по 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. з кожного, враховуючи наступне.
03 квітня 2018 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про залишення позову в частині стягнення з ОСОБА_3 11570 грн. за проведений ремонт автомобіля без розгляду.
Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про повернення коштів за автомобіль в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_3 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. за проведений ремонт автомобіля - залишено без розгляду.
Враховуючи те, що позов до ОСОБА_3 залишено без розгляду у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 солідарно з  ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень.
Відтак, рішення суду в цій частині слід скасувати, стягнувши з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 80 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 555 грн. 20 коп. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року – в частині стягнення судових витрат скасувати та стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 80 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 555 грн. 20 коп.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 13.10.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М

Судді: Крайник Н.П.

Левик Я.А.