П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р.	м. Одеса	Справа № 420/1786/20	

Категорія:106020000          Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          Час і місце ухвалення: 13:25 год., м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 13.07.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – ОСОБА_1 
 – Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 про:
-          визнання протиправними дій відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року;
-          стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року в сумі 156 933,99 грн.;
-          зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року;
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем за період проходження ним військової служби, а саме за період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року не нараховано та не виплачено позивачу індексації грошового забезпечення.
З огляду на викладене позивач 12 листопада 2020 року звернувся до відповідача із заявою задля врегулювання питання щодо виплати йому індексації грошового забезпечення, однак відповідач листом відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його заяви. Не погоджуючись із зазначеними діями відповідачів та вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до ст. 51 БК України керівники бюджетних установ здійснюються фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Таким чином - самим Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що передбачена ним індексація грошових доходів населення здійснюється не безумовно, а за умови наявності відповідних коштів в бюджеті України.
Таким чином, відповідач, посилаючись на вищенаведені норми, вказує на те, що не маючи відповідного фінансування та відповідних вказівок і роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України він не мав правових підстав для здійснення виплати позивачеві індексації в зазначений в позовних вимогах період.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 в частині позовних вимог, а саме щодо:
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року;
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками – закрито.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Судова колегія, проаналізувавши мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року, констатує, що судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення допущено технічна помилка – суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення, в той час, як належало визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо виплати не у повному розмірі індексації грошового забезпечення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судових рішень в зв`язку з тим, що вони постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судових рішень в зв`язку з тим, що вони постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 :
-          судом першої інстанції не взято до уваги, що п.10-2 Постанови Кабінету Міністрів України затверджено Порядок №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі – Порядок №1078), оскільки за посадою яку займав позивач в період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад востаннє підвищувався 01 січня 2008 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі – Постанова №1294). Пунктом 14 Постанови №1078 визначено, що єдиним органом, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення є Мінсоцполітики. Так, Мінсоцполітики у своєму листі від 29 грудня 2017 року №122/0/66-17 зазначає, що посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року. (Додаток №3 до позовної заяви). Цим же листом від 29 грудня 2017 року №122/0/66-17 Мінсоцполітики визначає, що сума, індексації у грудні 2017 року становить 4 258,75 грн. (1762 (прожитковий мінімум) х 241,7: (коефіцієнт індексації)/100) (в наданих позивачем розрахунках дана сума підтверджується) (Додаток №5 до позовної заяви). Аналогічна правова позиція наведена у листі Мінсоцполітики від 15 квітня 2020 року №49/0/214-20 (Додаток №2 до апеляційної скарги):
-          віднесення питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення до дискреції відповідача в даному випадку є неефективним захистом прав позивача. Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. У справі, що розглядається конкретними фактичними обставинами є підвищення посадових окладів військовослужбовцям в січні 2008 року та березні 2018 року відповідно до рішення Уряду.
В обґрунтування апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 зазначає, що будь-яка бюджетна установа (яка фінансується виключно за рахунок надходжень з бюджету України) не має можливості здійснювати будь-які виплати за межами бюджетного фінансування. А за наявності фінансової неможливості (неспроможності) у здійсненні відповідачем, в/ч НОМЕР_1 нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, викликаної відсутністю відповідного фінансування – відсутні правові підстави для визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача.
У відзиві в/ч НОМЕР_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, тоді як відповідач має у своєму складі професійну фінансову службу, яка діє в повній відповідності до норм чинного законодавства та у встановленому законом порядку виконує всі судові рішення, які набрали законної сили.
Відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_2 у період з 14 березня  2016 року по теперішній час проходить військову службу у лавах Збройних Сил України, а саме у в/ч НОМЕР_1 .
Разом з тим, як зазначено в позові, позивачу у період проходження ним служби нарахування грошового забезпечення здійснювалось не в повному обсязі, а саме у період з 14 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
З огляду на зазначене, 12 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) із заявою. в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
У відповідь на вказану заяву позивача повідомлено, що командир в/ч НОМЕР_1 не має розсилати накази до відома, а в довідці про виплату індексації зазначено, що відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства Оборони України від 10 лютого 2016 року №248/3/9/1/108 виплату індексації призупинено.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, а тому відповідачем було протиправно допущено саме бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Суд першої інстанції також зазначив, що Постановою №704 змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважає, що місяць березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
За таких умов, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2019 року у відповідача були відсутні, а тому позовні вимоги   ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 в частині визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2019 року та стягнення з відповідача суми індексації за зазначений період задоволенню не підлягають.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 1, 2, 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.ст. 1, 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянтів, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – Закон України №2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Зокрема, ч.3 ст. 9 Закон України №2011 встановлює, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 зроблений висновок, що кошти на індексацію спрямовані на підтримання достатнього життєвого рівня громадян у зв`язку зі зростанням цін на товари та послуги.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 1 даного Закону визначено, що це механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно ст.ст. 4, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян, законами України встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком №1078.
Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року).
Тобто, індексація грошового забезпечення безпосередньо не пов`язана з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, що спростовує доводи в/ч НОМЕР_1 про правомірність її дій у ненарахуванні індексації та відсутності на це права позивача її отримати за попередні періоди.
З урахуванням вищенаведеного судова колегія доходить висновку, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправним, адже сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Разом з тим, судова колегія, вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо належності врахування судом розрахунку індексації грошового забезпечення розробленого позивачем, зважаючи на наступне.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 76 КАС України – достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Позивачем на підтвердження суми належної йому до виплати індексації надано, розроблений ним самостійно розрахунок (а.с. 13-16) загальна сума якого складає 154 342,54 грн.
Будь які інші докази, які б підтверджували наведену позивачем суму в матеріалах справи – відсутні.
Судова колегія вважає, що розрахунок наданий позивачем (а.с. 13-16) не може бути належним та допустимим доказом підтвердження суми індексації грошового забезпечення, оскільки є фактично суб`єктивним баченням позивача щодо такого розрахунку.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивач індексацію грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача є правильним.
Відповідно до положень ст. 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
З огляду на технічну помилку в резолютивній частині судового рішення суду першої інстанції судова колегія вважає за необхідне зазначити, що суду першої інстанції, у відповідності до положень ст. 253 КАС України, належить виправити допущені в судовому рішенні цього суду описку.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

          Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.