П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-15196                                        Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич Н. С. Унікальний № 369/1234/17                                                                Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Ірина Василівна, про визнання недійсним правочину, та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення коштів,- 

                                         у с т а н о в и л а:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в якій просила суд визнати такою, що не підлягає виконанню повністю ухвалу Києво-Святошинського районного суду від 18 червня 2018 року по справі № 369/1234/17, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю обов`язку ОСОБА_2 повністю зв`язку з його припиненням (т. 3, а.с.43-46).
          В обґрунтування заяви було зазначено, що ухвалою суду від 18 червня 2016 року по справі була затверджена мирова угода. Через невиконання судового рішення, вона звернулась до виконавчої служби щодо примусового виконання в частині стягнення коштів. Але вже 08 серпня 2019 року ОСОБА_2 сплатила їй грошові кошти у повному обсязі. Тому відповідач виконала судове рішення у добровільному порядку та її обов`язок відсутній повністю, будь-яких претензій вона не має. Разом з тим, виконавче провадження продовжує тривати в частині стягнення виконавчого збору, на рахунки та майно ОСОБА_3 накладено арешти. Вважала, що боржник виконав рішення поза виконавчим провадженням.
          Ухвалою  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак І. В. про визнання недійсним правочину, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено.
Суд визнав таким, що не підлягає виконанню повністю, виконавчий документ - ухвалу Києво-Святошинського районного суду від 18 червня 2018 року по справі № 369/1234/17, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю обов`язку боржника повністю у зв`язку з його добровільним виконанням боржником.
 
          Не погодившись з ухвалою суду, начальник Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенко Р. П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 повністю (т. 4, а. с. 30-38).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що апеляційне провадження підлягає закриттю у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати, оскільки скаржником не надано жодних документів на підтвердження права підписувати апеляційну скаргу та представляти інтереси відділу держаної виконавчої служби. Зазначає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 припинилось поза межами примусового виконання рішення суду внаслідок добровільного виконання нею обов`язку по сплаті грошових коштів.
 
В суд апеляційної інстанції боржник ОСОБА_2 не з`явилась, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить розписка ОСОБА_3 , який отримав копію ухвали від 08 грудня 2020 року разом з апеляційною скаргою та судовими повідомленнями про розгляд справи, призначений на 22 грудня 2020 року, для боржника, ОСОБА_2 , яку зобов`язався повідомити про розгляд даної справи (т. 4, а. с. 47 зворотна сторона).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2016 року по цивільній справі 369/1234/17 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на наступних умовах:
ОСОБА_1 , керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відмовляється від частини своїх позовних вимог до ОСОБА_2 .
З моменту затвердження судом цієї мирової угоди сума майнової вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 становить 1 125 000 грн.
З урахуванням викладеного в пункті 1 цієї мирової угоди, ОСОБА_2 , керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України:
визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в сумі 1 125 000 грн;
визнає частину позовних вимог ОСОБА_4 в сумі 1 125 000  грн.
З урахуванням викладеного в пунктах 1, 2 цієї мирової угоди, ОСОБА_2 відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсними попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Щербак І. В., в реєстрі № 954, та попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Щербак І. В., в реєстрі № 1151.
З урахуванням викладеного в пунктах 1-3 цієї мирової угоди, ОСОБА_4 , керуючись п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України:
відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_1 
відмовляється від частини позовних вимог до ОСОБА_2 . З моменту затвердження судом цієї мирової угоди сума майнової вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 становить 1 125 000 грн.
З урахуванням викладеного в пунктах 1 - 3 цієї мирової угоди, ОСОБА_2 зобов`язується задовольнити майнові вимоги ОСОБА_1 в сумі, що складає 1 125 000 грн у наступному порядку:
в строк не пізніше 30 червня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 281 250 грн;
в строк не пізніше 30 липня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 281 250  грн;
в строк не пізніше 30 серпня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 281 250  грн;
в строк не пізніше 30 вересня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 281 250 грн.
З урахуванням викладеного в пунктах 1 - 4 цієї мирової угоди, ОСОБА_2 зобов`язується задовольнити вимоги ОСОБА_4 в сумі, що складає 1 125 000 (один мільйон сто двадцять п`ять тисяч грн., 00 коп.) грн. у наступному порядку:
в строк не пізніше 30 червня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 281 250  грн;
в строк не пізніше 30 липня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 281 250  грн;
в строк не пізніше 30 серпня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 281 250 грн;
в строк не пізніше 30 вересня 2018 року ОСОБА_2 перераховує безготівково на поточний банківський рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 281 250  грн.
Сторони погодили, що кожна зі сторін несе половину своїх витрат щодо сплаченого судового збору. Інша половина (50 відсотків) судового збору, сплаченого стороною при поданні позову, повертаються стороні з державного бюджету згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, на підставі відповідної ухвали суду.
Сторони погодили, що кожна зі сторін самостійно несе всі витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та відмовляється від права стягнення таких витрат з іншої сторони.
Сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цієї мирової угоди та її правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при її укладанні.
Сторони погодили, що всі умови цієї мирової угоди підлягають тлумаченню та застосуванню виключно у їх сукупності. Недійсність окремих положень цієї мирової угоди тягне за собою недійсність мирової угоди в цілому.
Сторони заявляють, що ні в ході укладення цієї мирової угоди, ні в ході виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.
Дана мирова угода складена в чотирьох примірниках, по одному примірнику - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та один примірник для Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Мирова угода набуває законної сили після її затвердження ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвала суду про затвердження цієї мирової угоди є виконавчим документом.
За заявою ОСОБА_1 постановою заступника начальника відділу Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 05 червня 2019 року відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання ухвали суду № 2/369/794/18, виданої 18 червня 2016 року, щодо пропущення строків взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 та стягнення з неї прострочених платежів на користь ОСОБА_1 , а саме 30 червня 2018 року 281 250 грн, 30 липня 2018 року 281 250 грн, 30 вересня 2018 року 281 250 грн, а в сумі - 1 125 000 грн.
На виконання вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постановами заступника начальника відділу Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 05 червня 2019 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми стягнення 1 125 000 грн, та арештоване майно боржника ОСОБА_2 , а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою заступника начальника відділу Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 15 серпня 2019 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню районний суд виходив з того, що доводи представника Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що боржник виконав свій обов`язок вже у процесі примусового виконання судового рішення є недоведеними, оскільки обов`язком виконавця у встановленому порядку повідомити боржника про відкриття виконавчого провадження, але такі докази в матеріалах справи відсутні. Не вказано у запереченнях в якому порядку, коли стало відомо боржнику про відкрите виконавче провадження. Враховуючи, що кожна сторона доводить свої вимоги та заперечення, обов`язки виконавців, районний суд дійшов до висновку, що боржник ОСОБА_2 сплатила грошові кошти у добровільному порядку та обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його добровільним виконанням боржником. Посилання на прийняту судом ухвалу за скаргою ОСОБА_2 також не можуть братись до уваги, оскільки суд розглядав скаргу в межах обґрунтування скарги. У даному випадку підлягає встановленню обставини щодо добровільності виконання обов`язку боржником. Причини неможливості подати докази на підтвердження обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження суду не повідомлено, заяв про витребування доказів суду не заявлено. 
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Аргументи ОСОБА_3 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що вона підписана неповноважною особою - головним державним виконавцем Яворським Олександром, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки апеляційна скарга підписана начальником Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романенко Р. П. (т.3, а.с.186).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст. 26 Закону).
 
Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є підставою для нарахування та стягнення з боржника виконавчого збору. Звільнення боржника від його сплати шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню суперечить меті правового інституту виконавчого збору.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок  боржника відсутній повністю чи частково, у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених законом.
 
У даному випадку матеріали справи свідчать, що постанова про відкриття ВП № 59281317 на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2018 року винесена 05 червня 2019 року (т. 3, а. с. 220).
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії виконавця, у якій просила суд, зокрема, визнати неправомірними дії державного виконавця Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області щодо відкриття виконавчого провадження № 59281317 по виконанню указаної ухвали та щодо прийняття постанови про арешт майна боржника (т.3, а.с.124). 
Після цього, 08 серпня 2019 року  ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 на виконання ухвали про затвердження мирової угоди грошові кошти, що стягувач підтвердила нотаріально посвідченою заявою (т. 3,  а. с. 53).
14 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою про повернення та залишення без виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2018 року та у вказаній заяві зазначила, що з правовими наслідками ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ознайомлена (т. 3, а. с. 229).
15 серпня 2018 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу  у порядку п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 3, а. с. 230).
Поставною  начальника відділу Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 15 серпня 2019 року відкрите виконавче провадження № 59822459 щодо стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору (т. 3, а. с.235).
За таких обставин, оскільки виконавче провадження №  59281317 на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2018 року було відкрите 05 червня 2019 року і на момент його відкриття судове рішення (ухвала суду про затвердження мирової угоди) не було в добровільному порядку виконане боржником, що зумовило початок процедури його примусового виконання, і фактичне виконання рішення суду відбулося після відкриття виконавчого провадження №  59281317 та початку вчинення дій, направлених на примусове виконання судового рішення, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статті 432 ЦПК України.
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку  про необхідність скасування оскарженої ухвали з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити. 
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
 Т. О. Невідома