ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2020 року                             м.Дніпро                             Справа №  904/3616/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В.,  
судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М., 
Секретар судового засідання: Абадей М.О.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. 

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"  в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020, суддя Мельниченко І.Ф., повне рішення складено 14.09.2020, у справі №904/3616/20

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ  в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", смт. Іршанськ Житомирської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мехшляхбуд", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 
про стягнення недоотриманого податкового кредиту в сумі 461 728,76 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення збитків у розмірі 714 897,05 грн., що складають суму недоотриманого податкового кредиту. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем обов`язку реєстрації електронних податкових накладних, за послугами наданими відповідачем позивачу за поставки № 365-09/3 від 23.03.2017, що призвело до позбавлення позивача можливості віднести суми податку на додану вартість до податкового кредиту, та у зв`язку із чим позивач поніс збитки у розмірі 714      897,05 грн.
Позивачем надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути витрати у розмірі 461    728,76 грн.
Вказана заява прийнята судом, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 у справі №904/3616/20 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Рішення мотивовано тим, позивач не довів наявності усіх елементів складу господарського правопорушення.
Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 у справі №904/3616/20, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач належним чином не виконав умови Договору поставки №ВТ 365-09/3 від 23.03.2017 в частині здійснення останнім в порядку п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрації податкових накладних в електронному вигляді в Єдиному реєстрі податкових накладних, що стало причиною позбавлення Позивача можливості віднести суми податку на додану вартість до податкового кредиту.
Факт порушення відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого позивачу було завдано збитків у вигляді недоотриманого податкового кредиту, а також наявність причинного зв`язку між ними, позивачем доведено в повній мірі.
На думку скаржника, саме на відповідача як постачальника товару покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання позивача як контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, (оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податковий накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим правопорушенням та настанням наслідків у вигляді заподіяних збитків полягає в невиконанні відповідачем встановленого Податковим кодексом Україїш обов`язку щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим позивачу було завдано збитків у вигляді недоотриманого кредиту на суму 488 987,35 грн.
Позивачем було в повній мірі доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такого виду відповідальності, як відшкодуванню збитків на загальну суму 488 987,35 грн.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Так, відповідач заперечує проти тверджень позивача про порушення умов п.9.5, договору та просить суд звернути увагу, що відповідач виконав вимоги щодо здійснення реєстрації податкових накладних відповідно до положень п.201.10 ст,201 ПК України. У матеріалах справи відсутні належні докази позивача про порушення відповідачем приписів ПК України.
Судом першої інстанції надано відповідний аналіз та висновок про відсутність належних доказів безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та втратою позивачем можливості отримання податкового кредиту на суму ПДВ.
Позивач, як покупець своєчасно був проінформований про наявність або відсутність податкового кредиту, але жодних дій, зокрема, передбачених абз.23 п.201.10 ст.201 ПК України позивачем не було здійснено щодо отримання податкового кредиту у чому вбачається його бездіяльність. Жодних доказів до позову про вчинення можливих покупцем дій, згідно вищезазначених положень позивачем не надано.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2020р. поновлено Акціонерному товариству "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 у справі №904/3616/20. Відкрито апеляційне провадження та  призначено розгляд скарги в судове засідання на 10.12.2020.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.12.2020 у задоволенні клопотання філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 904/3616/20 -      відмовлено, на підставі п.2 ст. 197 ГПК України.
У судовому засіданні 10.12.2020 оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
23.03.2017 між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"      (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мехшляхбуд" (Постачальник) було укладено договір поставки № ВТ365-09/3, за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується      передати у власність Покупцю труби 426-1020 б/в, а Покупець зобов`язується його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору Постачальник зобов`язаний поставити Покупцю партію товару у повному обсязі протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання Постачальником заявки від Покупця але в будь-якому разі не раніше отримання від Покупця повідомлення про готовність прийняти товар. Постачальник має право на дострокову поставку Товару за погодженням з Покупцем. 
Загальна сума Договору складає 8      949      000грн., у тому числі 20% ПДВ - 1      491      500, 00 грн., що відповідає загальній сумі всіх специфікацій (пункт 7.1. Договору).
Згідно з пунктом 8.2 Договору оплата товару здійснюється в порядку відстрочення платежу на термін до 90 банківських днів з моменту отримання товару та підписання видаткової накладної, на підставі виставленого постачальником рахунку.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 року (пункт 14.1 Договору).
Сторонами складено та підписано Специфікацію до Договору, відповідно до якої      загальна вартість за товар склала 8      949      000,00 грн. з ПДВ.
Як зазначає позивач, відповідно до умов спірного Договору Постачальником було передано у власність Покупцю товар на загальну суму 8      773      362,33 грн.
Пунктом 9.5 Договору сторони дійшли згоди, що Постачальник з моменту виникнення податкового зобов`язання з ПДВ на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язаний відповідно до положень пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, виписати та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну в електронному вигляді.
На виконання вимог вказаного пункту Договору Постачальник виписав та зареєстрував податкові накладні, проте реєстрація сімнадцяти податкових накладних Постачальником зупинена, що спричинило збитки позивачу у вигляді недоотриманого податкового кредиту на загальну суму 7 14      897,05 грн.
В подальшому відповідачем було відновлено процедуру реєстрації податкових накладних, які є предметом спору та здійснено їх реєстрацію на загальну суму 253      168,29 грн.
Таким чином, позивач зазначає, що питання стосовно відновлення      реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних одинадцяти податкових накладних на загальну суму 461      728,76 грн. до теперішнього часу не вирішено, що і стало причиною звернення останнього до суду.       
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки            в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга            не підлягає            задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5            статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень статей            74,            76,            77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом доказування у даній справі є обставини щодо порушення відповідачем умов договору поставки, а саме нездійснення останнім реєстрації податкових накладних в електронному вигляді, відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: Договір поставки № ВТ365-09/3 від 23.03.2017 (а.с. 12-18); специфікація (а.с. 19); претензія № 324/0338 від 20.02.2020 (а.с. 20-24); відповідь на претензію № 10/03-1 від 10.03.2020 (25-26); перелік податкових накладних (а.с. 27); дані електронного кабінету по заблокованим податковим накладним (а.с. 28).
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).
За змістом статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не      встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. 
Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на час реєстрації відповідачем спірних податкових накладних), встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 01 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у виді штрафу у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, щодо якої допущено таке невиконання, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту. 
Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у справах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18. 
Як зазначалося вище, згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Аналогічні положення містяться в частині першій та другій статті 623 Цивільного кодексу України.
Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду у справах №913/272/18, №908/3565/16, №917/799/17. 
Отже, за змістом статей 173, 174 Господарського кодексу України не здійснення реєстрації податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням відповідачем установленого порядку здійснення господарської діяльності, оскільки такий обов`язок виникає у відповідача на підставі податкового законодавства.
Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що перебування своєчасно наданих відповідачем на реєстрацію податкових накладних у незареєстрованому стані зумовлено діями податкового органу прийняття рішень про зупинення реєстрації. Доказів звернення позивача із відповідною скаргою на дії відповідача до податкового органу, результати здійснення перевірки відповідача за її результатом - не надано. Матеріалами справи встановлено, що  протягом усього часу відповідачем вчинялися всі необхідні дії для вирішення питання щодо проведення реєстрації накладних. Для здійснення всіх можливих дій з дотриманням граничних строків, здійснено повторну реєстрації всіх накладних на які посилався позивач, що дає можливість позивачу включити їх до податкового кредиту, подати декларацію з податку на додану вартість за відповідний період і отримати відповідне бюджетне відшкодування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до            статті 276 Господарського процесуального кодексу України            суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, ухвалене рішення відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, а відтак передбачених законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів            статтею 277 Господарського процесуального кодексу України відсутні.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст.ст.      129,     240,     269-270,     275,      276,     281-282,     284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"  в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія"  - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2020 у справі№904/3616/20- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 21.12.2020.

Головуючий суддя                                                                             О.В. Чус

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова      

Суддя                                                                                                      І.М. Кощеєв