ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 р.	Справа № 440/4359/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/4359/20
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни              Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" 
          про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни (далі по тексту – відповідач, приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс", в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни у виконавчому провадженні № 62148053 у не вчиненні виконавчих дій, спрямованих на зняття виконавцем арешту з рахунку, що призначений для виплати заробітної плати;
- скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 21.05.2020 ВП №62148053 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в частині арешту на рахунок № НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем на кошти позивача, розміщені на його банківських рахунках накладено арешт. Вважає протиправним та таким, що порушує його права, накладення арешту приватним виконавцем на його банківський рахунок № НОМЕР_1 , на який надходить заробітна плата позивача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 440/4359/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, що полягає у не вчиненні виконавчих дій, спрямованих на зняття арешту з рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ).
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника від 21.05.2020 ВП №62148053 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ).
Знято арешт з рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ).
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс. 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставив, що мають значення у справі, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 440/4359/2020 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника в межах провадження ВП № 62161034 є правомірними та вчиненими у відповідності до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом положень якої з метою примусового виконання рішення суду, приватний виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Вважає, що закони України не містять заборони звертати стягнення та накладати арешти на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати та/або пенсії, а також не визначають такі рахунки як рахунки із спеціальним режимом використання. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що на його рахунки надходить виключно заробітна плата. Крім того, вказує, що постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника була прийнята банками до виконання без зауважень, що свідчить про те, що банківські рахунки позивачки не відносяться до рахунків зі спеціальним режимом використання, а відтак, законом не заборонено звернення стягнення на кошти, розміщені на цих рахунках. Посилається на несвоєчасне отримання ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження, що перешкодило їй надати відзив на позов разом із додатками.
Позивач не погодившись з доводами апеляційної скарги надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 440/4359/2020 без змін, як законне та обґрунтоване. 
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62148053 з примусового виконання виконавчого напису №7950 від 15.04.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) на користь стягувача (ТОВ "Фінфорс") заборгованості в сумі 9676,00 грн.
В межах вказаного виконавчого провадження 21.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 62148053, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 11643,60 грн /а.с. 13/.
Не погоджуючись з вказаною постановою про арешт коштів боржника, в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунку відкритому в АТ "УКРСИББАНК" МФО 351005 (номер IBAN: НОМЕР_1 ), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності накладення арешту на рахунок позивача, на який останній отримує заробітну плату, вважаючи це порушенням конституційних прав позивача. З метою належного захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та зняв арешт з рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , що призначений для виплати позивачу заробітної плати.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 440/4359/20 відповідає, а вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону №1404-VІІІ).
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч. 4 ст. 56 Закону №1404-VІІІ). 
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VІІІ стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Положеннями ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
В силу вимог ч. 2 ст. 13 Закону №1404-VІІІ арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
За приписами ст. 68 Закону №1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника була винесена приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 62148053 17.06.2020 (а.с. 10).
Відповідно до статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому, частиною 2 статті 70 Закону № 1404-VIII визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;
за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч. 2 ст. 70 Закону N1404-VIII).
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (надалі - Інструкція).
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Згідно зі статтею 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Статтею 15 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
Як вже зазначалось, для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника.
Разом з цим, законодавцем передбачено певні обмеження, яких, при здійсненні дій в межах виконавчого провадження, повинен дотримуватися приватний виконавець.
Так, статтею 52 Закону № 1404-VIII встановлено заборону для виконавця для накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Окрім того, Законом № 1404-VIII визначено окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати, встановлено відповідні заборони у відсотковому визначенні для таких стягнень, яким відповідач скористався, прийнявши постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 62148053 від 17.06.2020.
Статтею 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавців здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом N1404-VIII, та наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на заробітну плату, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на отримання заробітної плати, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону N1404-VIII.
Вказаний правовий висновок щодо повноважень виконавчої служби виокремлювати такі банківські рахунки висвітлено в постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №340/3042/19, від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на момент винесення спірної постанови про арешт коштів боржника від 21.05.2020 ВП № 62148053 працює в ПРАТ "Полтавський ГЗК". 
Довідкою АТ "УКРСИББАНК" від 13.07.2020 вих № 61-1-04/36-242 підтверджено, що ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , відкрито картковий рахунок, на який здійснюється зарахування заробітної плати від ПРАТ "Полтавський ГЗК" - номер IBAN: НОМЕР_1 в UAH від 06.10.2015 /а.с 22/. 
Слід вказати, що ОСОБА_1 звертався з письмовою заявою від 23.07.2020 до приватного виконавця Дорошкевич В.Л., в якій просив зняти арешт з коштів заробітної плати, які зараховуються на рахунок НОМЕР_1 . До вказаної заяви позивача додав довідку банку про призначення рахунку та виписку за картковим рахунком, що підтверджують зарахування на вищевказаний рахунок ОСОБА_1 заробітної плати від ПРАТ "Полтавський ГЗК" /а.с. 25-26, 22-24/.
Листом від 06.08.2020 вих №78903 приватний виконавець Дорошкевич В.Л. повідомила позивача, що арешт з рахунку, відкритий в АТ "УКССИББАНК", буде знятий у разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення /а.с. 15/.
Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII визначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Таким чином, відповідач, отримавши вказане повідомлення від позивача з доказами призначення рахунку для зарахування ОСОБА_1 заробітної плати від ПРАТ "Полтавський ГЗК" не вчинив виконавчих дій, спрямованих на зняття арешту з рахунку та скасування оскаржуваної постанови про накладення арешту, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, та не у спосіб, встановлений законом, а тому оскаржувана постанова в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) є незаконною та підлягає скасуванню.
Враховуючи висновки суду щодо протиправності постанови про арешт коштів боржника у ВП № 62148053 від 21.05.2020 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ), винесення відповідачем постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 62148053 від 17.06.2020, а також факт звернення позивача з належним чином мотивованою заявою до відповідача про зняття арешту з рахунку, на який позивач отримує заробітну плату з довідкою АТ «УКРСИББАНК» №61-1-04/36-242 від 13.03.2020 (а.с. 22), колегія суддів вважає що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не зняття арешту з коштів, що знаходяться саме на вказаному розрахунковому рахунку, відкритому на ім`я позивача.
Колегія суддів також наголошує на необґрунтованості посилання відповідача на ненадання позивачем доказів накладення арешту саме на заробітну плату, оскільки відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.
З приводу виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог та зняття арешту з рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ), колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача. 
Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені положеннями частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема,  отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно з п.10.11. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, органу доходів і зборів, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, орган доходів і зборів.
Колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов вірного висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зняття арешту з рахунку IBAN: № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "УКРСИББАНК" (МФО 351005) на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Однак, приватним виконавцем ОСОБА_2 не доведено, що вона, при вчиненні дій у спірних відносинах, діяла у відповідності та у спосіб, що визначені Законом №1404-VІІІ, а відтак, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню у вказаній вище частині з одночасним зняттям арешту, накладеного на грошові кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 .
Допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі не призвели до неправильного вирішення справи по суті, отже не впливають на результат розгляду справи, та не є підставою для скасування правильного по сті судового рішення.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 440/4359/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій