Дата документу  Справа № 336/5004/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №336/5004/20                                         Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/758/20                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року                                                місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника – адвоката Гусельникова М.О., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника – адвоката Гусельникова М.О. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 1 жовтня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, 25.08.2020 року о 00-25 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Оріхівське шосе, 3б керував автомобілем «Шевроле Авео», держномер НОМЕР_1 , та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції представник – адвокат Гусельников М.О., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова винесена з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що відсутня адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП. Висновки суду базуються на неповному дослідженні обставин справи, а також зібраних доказів та підлягає скасуванню з наступних підстав. Посилаючись на ст. 266 КУпАП вказує, що співробітники поліції не пропонували  ОСОБА_1 проходження будь-яких тестів на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Звертає увагу, що в матеріалах справи не міститься акту огляду на стан сп`яніння, а направлення складено з порушенням Інструкції. Зазначає, що інспектором складено протокол за надуманими обставинами із перевищенням владних повноважень, оскільки ознак будь-якого сп`яніння у ОСОБА_4 не виявлено, що підтверджується висновком лікаря від 25.08.2020 року. Просить скасувати постанову суду від 01.10.2020 року, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового розгляду ОСОБА_1 , його представника – адвоката Гусельникова М.О., які підтримали апеляційну скаргу,перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДБ № 316994 від 25.08.2020 р.підтверджується направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, письмовими поясненнями свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , даними з диску відеозапису події, доданого до матеріалів протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серія ДБ № 316994 від 25.08.2020 р.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Твердження апелянта, що  ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано повідомлення працівника поліції під час тривалого спілкування з  ОСОБА_1 про підозру щодо перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння. 

Ігнорування вимог працівника поліції із зазначенням ОСОБА_1 , що він не вбачає підстав для проходження огляду, що з огляду на відеоматеріал мало місце на протязі 45 хвилин, вірно розцінено як відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, як того вимагають вимоги п. 2.5 ПДР. 

Одночасно з оглянутого відеозапису можна зробити висновок, що певна поведінка і підвищена жвавість ОСОБА_1 засвідчують обгрунтованність підозр у працівників патрульної поліції щодо існування візуальних ознак наркотичного сп`яніння, за відсутності виявлення працівниками поліції у водія ознак запаху алкоголю.
Доводи апеляції щодо порушення порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки не запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки не можна взяти до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п.12 згаданої вище Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.7 розділу 3 зазначеної Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу є обов`язкове, і саме тому, ОСОБА_1 поліцейські пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, що відповідає вимогам цієї Інструкції, однак останній відмовився від проходження такого огляду.
Перевіряючи доводи апеляції стосовно того, що ОСОБА_1 самостійно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменті встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Згідно ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оскільки  ОСОБА_1 проходив медогляд самостійно у відсутності поліцейського, наданий ним висновок лікаря про те, що у останнього ознак сп`яніння не виявлено 25.08.2020 року о 11.10 хв., з урахуванням проведеного огляду поза межами 2-х годинного строку з моменту виявлення працівником поліції відповідних ознак, є недійсним відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП.
Одночасно слід відмітити, що у даному випадку вирішується питання саме щодо відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і поважних причин такої відмови за матеріалами справи не вбачається. 
З цього приводу, суд додатково зауважує на тривалості спілкування ОСОБА_1   із працівниками поліції, яке тривало близько 45 хвилин, а тому будь-яких об`єктивних обставин, які б заважали ОСОБА_1 своєчасно, за вимогою працівника поліції пройти відповідний медичний огляд не вбачається.
Відмова  ОСОБА_1 від проходження медичного огляду  відбулася у присутності двох свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які письмовими поясненнями підтвердили цю обставину.
Доводи щодо відсутності в  матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому враховуючи Інструкцію затверджену наказом МВС/МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, акт огляду на наркотичне сп`яніння не складається.

Посилання на порушення Інструкції при складанні направлення на огляд водія також слід відхилити, оскільки апелянтом не зазначено які саме порушення, на його думку були допущені працівником поліції при складанні відповідного документу.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції склали протокол з надуманих підстав чим, перевищили владні повноваження апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження й спростовані відеозаписом із місця події, з якого не вбачається будь-яких фактів порушення працівниками поліції прав ОСОБА_1 та перевищення ними службових повноважень. 

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів (документів), які б підтверджували факти звернення ОСОБА_1  до відповідних посадових осіб правоохоронних органів із заявами про злочини (правопорушення чи дисциплінарні проступки).
Відповідаючи на доводи апеляції щодо відсутності адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків. 
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення, у виді, зокрема відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Одночасно слід зауважити, що відповідно до Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ. Згідно зі змістом пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:
- у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння;
- у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння.
Таким чином, з набранням чинності 03.07.2020 року вищевказаних змін, відбулася декриміналізація дій, визначених ст. 286-1 КК України та відновлена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Отже, підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, згідно п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП відсутні.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника – адвоката Гусельникова М.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 1 жовтня 2020 року, якою   ОСОБА_1 ,притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник