ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2020 р.           Справа№ 910/21454/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Корсака В.А. 
          Суліма  В.В. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з  протоколом судового засідання від 30.11.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 (повний текст рішення підписано 30.07.2020)
у справі № 910/21454/17 (суддя - Котков О.В.)
за позовом ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П.
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (правонаступник ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П.) (далі - позивач) звернулось з позовною заявою до Господарського суду міста Києва до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (змінено назву на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 від 29.12.2011 в сумі 12 917 864,59 доларів США  та 114 937 938,02 грн. з них: заборгованості по кредиту - 12 500 000,00 доларів США, заборгованості по процентам - 417 864,59 доларів США, пені по кредиту - 87 434 586,35 грн., пені по процентам - 314 033,89 грн., 3% річних по тілу кредиту - 26 759 909,36 грн., 3% річних по процентам - 119 408,42 грн. та штрафу - 310 000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач    не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-3764/2-1 від 29.12.2011 щодо  погашення кредиту та сплати процентів у визначені договором строки, у зв`язку з чим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. грошові кошти: заборгованості по кредиту - 12 500 000,00 доларів США , заборгованості за неправомірне користування кредитними коштами - 417 864,59 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 87      434 586,33 грн., пені за прострочення сплати відсотків - 314 033,89 грн., 3% річних за прострочення сплати відсотків - 127,17 грн. та судовий збір - 225 600,00 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по оплаті судової економічної експертизи - 5 748,60 грн.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного договором про відкриття кредитної лінії № 20-3764/2-1 від 29.12.2011 обов`язку, своє зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів у визначені договором строки не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 по справі № 910/21454/17 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує, що у зв`язку з тим, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На думку апелянта, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит). В той час, як за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Скаржник стверджує, що, оскільки умовами кредитного договору, не передбачено інший розмір процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами за прострочення виконання грошового зобов`язання, а проценти в розмірі 10,65% визначені як плата за правомірне користування кредитними коштами, тому після настання терміну повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту (прострочення заборгованості)  права банку захищаються виключно положеннями статті 625 ЦК України щодо 3% річних.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" наголошує, що враховуючи погоджену сторонами черговість зарахування платежів встановлену в пункті 3.5 кредитного договору та відсутність у банку права нараховувати відсотки за користуванням кредитом у розмірі 10,65 % після закінчення строку кредитування, кошти, сплачені на погашення неправомірно нарахованих і відсотків після 22.12.2014, повинні були бути скеровані банком на погашення суми кредиту (тіла кредиту).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 30.09.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що пунктом 3.2 кредитного договору  сторони передбачили право кредитора нараховувати проценти (10,65 %) як до настання кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 2.2 кредитного договору (проценти за правомірне користування кредитом), так і після його настання до дати повного фактичного погашення кредиту (проценти за неправомірне користування кредитом), що, в свою чергу, охоплюється диспозицією норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим, судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права у системному взаємозв`язку з умовами кредитного договору та прийнято законне і обґрунтоване судове рішення про стягнення з AT «Укрзалізниця», в тому числі кредитної заборгованості по процентам.
Позивач звертає увагу, що відмова АТ «Укрзалізниця» від сплати погоджених в договорі процентів в розмірі 10,65% річних, які апелянт сплачував в добровільному порядку протягом певного періоду (в тому числі, після 22.12.2014) та зміна відповідачем під час розгляду справи своєї позиції є недобросовісною поведінкою та протирічить доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки).
ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. зазначає, що позбавлення кредитора права на отримання, передбачених кредитним договором процентів в розмірі 10,65% річних буде втручанням у мирне володіння майном, що, в свою чергу, є порушенням статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки позивач має законні очікування на правомірне отримання грошових коштів у вигляді річних процентів (10,65%) до повного погашення кредитної заборгованості, в тому числі, нарахованих на прострочену заборгованість.

Узагальнені доводи процесуальних документів

30.09.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. подано письмові пояснення (з урахуванням наукового висновку), до яких позивач додав Науковий висновок від 14.08.2020, складеного доктором юридичних наук, професором - Беляневич О.А., та просив врахувати дані письмові пояснення під час розгляду справи.
26.10.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало заперечення проти долучення до матеріалів справи Наукового висновку, в яких просило відмовити позивачу в приєднанні до матеріалів справи Наукового висновку від 14.08.2020 та не враховувати його при ухваленні рішення у справі №910/21454/17.
27.11.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Акціонерним товариством "Українська залізниця" подано клопотання про зменшення штрафних санкцій, у зв`язку з перебуванням товариства у скрутному фінансовому становищі та зважаючи на значний розмір заявлених позивачем штрафних санкцій.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 справу № 910/21454/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/21454/17 та призначено до розгляду на 26.10.2020.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/21454/17 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В. та справу призначено до розгляду на 18.11.2020.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім.В.В., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/21454/17 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім.В.В., Корсак В.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 відкладено розгляд справи на 30.11.2020.
У судовому засіданні 30.11.2020 колегія суддів протокольною ухвалою відмовила  ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. у долучені до матеріалів справи Наукового висновку від 14.08.2020, складеного доктором юридичних наук, професором - Беляневич О.А.

Явка учасників у судове засідання 

Представник Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у судове засідання, призначене на 30.11.2020, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника  третьої особи на стороні позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначеного представника за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Представники позивача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник третьої особи на стороні відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (правонаступник ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П.) (банк) та Державним територіально - галузевим об`єднанням "Південно - західна залізниця" (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 (далі - договір).
Згідно з пунктом 2.1 договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12 500 000 дол. США, на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором. 
Відповідно до п. 2.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014.
Пунктом 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65 % (десять цілих шістдесят п`ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.
Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.
Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.
Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця.
Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.
При цьому сторони встановлюють, що зобов`язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).
У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов`язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.
Проценти за грудень місяць сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача кредиту була здійснена у грудні місяці, то нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати першої видачі кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті Договору.
Пунктом 5.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом факт/факт від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.
Сторони у пункті 6.16 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) встановили, що розрахунок неустойки (пені, штрафів), передбаченої цим договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України.
Відповідно до пункту 3.3 договору  у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником у порядку, передбаченому п. 3.2 цього договору для нарахування та сплати процентів, на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.
Пунктом 3.5 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) сторони встановили наступну черговість погашення позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету - зверху вниз):
на погашення прострочених до сплати понад 31 день проценти за користування кредитом;
на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;
на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;
на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;
на погашення простроченої до сплати суми кредиту;
сплата нарахованих процентів за користування кредитом;
сплата нарахованої комісійної винагороди;
сплата суми кредиту;
сплата неустойки (пені, штрафів).
Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.
Сторони встановлюють, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно із встановленою черговістю.
З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, позичальник надає банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості позичальника за цим договором. У випадку зміни порядку погашення заборгованості, банк інформує позичальника у письмовій формі про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.
У пункті 3.9 договору (в редакції договору про внесення змін № 20-3781/2-1 від 29.12.2011) встановлено обов`язок позичальника забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у банку у розмірі не менше 300    000    000 млн. грн. У разі порушення (невиконання) позичальником з будь-яких підстав зобов`язань передбачених цим пунктом, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20    000 грн. за кожен випадок невиконання; сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов`язань за цим договором.
Звертаючись з позовними вимогами, позивач вказав, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з погашення кредиту та сплати процентів за договором про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 від 29.12.2011 у відповідача виникла перед позивачем заборгованість по кредиту у розмірі 12 500 000 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 417  864,59 доларів США. Крім того, позивач просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню по кредиту у розмірі 87 434 586 грн. 35 коп., пеню по процентах у розмірі 314 033 грн. 89 коп., 3 % річних по кредиту у розмірі 26  759 909 грн. 36 коп., 3 % річних по процентах у розмірі 119  408 грн. 42 коп., штраф у розмірі 310 000 грн. 00 коп.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. грошові кошти: заборгованості по кредиту - 12 500 000,00 доларів США, заборгованості за неправомірне користування кредитними коштами - 417 864,59 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 87      434 586,33 грн., пені за прострочення сплати відсотків - 314 033,89 грн., 3% річних за прострочення сплати відсотків - 127,17 грн. та судовий збір - 225 600,00 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягення з відповідача заборгованості за неправомірне користування кредитними коштами в розмірі 417 864,59 доларів США та пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 314 033,89 грн., виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк"  (банк) та Державним територіально - галузевим об`єднанням "Південно - західна залізниця", за своєю правовою природою відноситься до кредитних договорів.
Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 від 29.12.2011 Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" видано Державному територіально-галузевому об`єднанню "Південно - західна залізниця" кредит, що підтверджується меморіальним валютним ордером №01 від 30.12.2011.
Згідно з меморіально валютного ордеру №91 від 28.12.2016 Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно - західна залізниця" здійснило платіж у сумі 114    635,42 доларів США з призначенням платежу: "погашення % грудень 2016р., нарахованих на кредитну заборгованість за кредитним договором № 20-3764/2-1 від 29.12.2011".
Відповідно до  висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення у даній справі комісійної судово-економічної експертизи №  6657/18-45/7831/18-45 від 22.10.2018 (т. 3; а.с. 87-182), підтверджено, що згідно з наданих на дослідження документів, отримання Державним підприємством "Південно - західна залізниця" кредитних коштів за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №  20-3764/2-1 від 29.12.2011 документально підтверджується в сумі 12 500 000,00 дол. США.
При цьому, експертами зазначено, що за умови, що банком 29.12.2016 правомірно змінено черговість погашення заборгованості, грошові кошти в розмірі 14 791,69 дол. США зараховуються в рахунок погашення процентів за кредитом, то сума основного боргу по кредиту становить 12 500 000,00 дол. США. 
За умови, що банком 29.12.2016 неправомірно змінено черговість погашення заборгованості, грошові кошти на суму 14 791,69 дол. США зараховуються в рахунок погашення кредиту, то сума основного боргу по кредиту становить 12 485 208,31 дол. США.
Судовою експертизою підтверджено, що 29.12.2016 банком було проведено операцію сторнування "Сторно док №2489447 від 28.12.20216 повернення кредиту  Південно-Західна залізниця згідно з угодою №20-3764/2-1 від 29.12.2011" та грошові кошти в сумі 14    791,69 дол. США зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом. 
В частині проведеної операції сторнування, судом враховується, що за пунктом 3.5 договору банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості, згідно із  встановленої черговості. З підписанням договору, у відповідності з чинним законодавством України банку надано право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості позичальника за цим договором.
Суд зазначає, що операція сторнування є способом виправлення помилок, що відповідно до встановлених обставин не свідчить про неправомірну зміну черговості порядку погашення заборгованості позичальника. Згідно з призначенням платежу, визначеного платником, ним сплачувались грошові кошти у розмірі 114 635,42 дол. США як "погашення % грудень 2016, нарахованих на кредитну заборгованість за Кредитним договором №20-3764/2-1 від 29.12.2011", що, з огляду на положення п. 3.5 договору, підтверджує правомірність проведення банком операції сторнування 29.12.2016 із направленням зарахованої по кредиту частини вказаної суми (14 791,69 дол. США) в рахунок погашення процентів нарахованих за період з 28-31 грудня 2016.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено отримання ДТГО "Південно - західна залізниця" кредитних коштів за Договором у розмірі 12    500    000 дол. США та відсутність погашення вказаної заборгованості. 
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в апеляційній скарзі зазначає, що, з огляду на неправомірність нарахування кредитором процентів після закінчення визначеного договором строку кредитування, сплачені ДТГО "Південно - західна залізниця" та АТ "Українська залізниця" проценти після 22.12.2014 повинні були направлені на погашення тіла кредиту відповідно до встановленої п. 3.5. договору черговості, яке є базою для нарахування всіх інших заявлених до стягнення сум заборгованості.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця"  про необхідність зменшення тіла кредиту, яка є базою нарахування для інших заявлених вимог, з огляду на наступне.
Дослідивши платіжні доручення, колегія суддів встановила, що після настання строку повернення кредиту, а саме 22.12.2014, позичальник самостійно та в добровільному порядку сплачував проценти за користування кредитом в розмірі 10,65 % річних. Так, у призначеннях платежу позичальником вказувалось: "погашення % за відповідний період, нарахованих на прострочену кредитну заборгованість за кредитним договором".
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник до 31.07.2017 самостійно та в добровільному порядку здійснював платежі в рахунок погашення процентів за користування кредитом, а не в рахунок погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що позичальник звертався до банку (первісного кредитора) з вимогою зарахувати кошти, сплачені як погашення процентів, в рахунок погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту. Також, матеріали справи не містять доказів, що банк самостійно здійснив зарахування коштів, сплачених як погашення процентів за користування кредитом, в рахунок погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту. 
Водночас, з умов договору не вбачається положень про автоматичне здійснення зарахування коштів, сплачених позичальником як процентів за користування кредитом, на погашення тіла кредиту. 
Колегія суддів зазначає, що 22.02.2019 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (первісний кредитор) та ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (новий кредитор) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. перейшли права вимоги до позичальника за договором станом на дату укладення договору купівлі-продажу у розмірі 21 004 505,12 доларів США (додаток 1 "Перелік прав вимоги за кредитом), яка включає в себе: заборгованість по кредиту - 12 500 000 доларів США; заборгованість по процентам - 2 104 114,62 доларів США; заборгованість за штрафними санкціями - 6 400 390,50 доларів США; та будь-які інші існуючі та майбутні вимоги  (т. 5; а.с. 45-73).
Отже, на момент звернення до суду та на момент відступлення права вимоги на користь ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. кошти, сплачені на погашення процентів за користування кредитом, не були зараховані на погашення суми тіла кредиту, а тому заборгованість за тілом кредиту становила 12 500 000 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Таким чином, Компанія ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. за договором купівлі-продажу прав вимоги від 22.02.2019 отримала право вимоги до АТ "Українська залізниця" за тілом кредиту в розмірі 12 500 000 доларів США.
При цьому, як вбачається зі змісту, поняття "права вимоги", яке відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 22.02.2019 перейшло до Компанії ВІЕР Глобал Партнерс, не охоплює жодних прав та обов`язків щодо надмірно сплачених коштів в рахунок погашення процентів. У зв`язку з чим, питання щодо зарахування коштів, сплачених на погашення відсотків, в рахунок погашення суми тіла кредиту не може розглядатися в рамках даного судового процесу. 
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця" про необхідність направлення сплачених ДТГО "Південно-західна залізниця" та АТ "Українська залізниця" після 22.12.2014 процентів на погашення простроченого до сплати тіла кредиту.
Таким чином, позовна вимога про стягення заборгованості по сплаті кредиту за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 від 29.12.2011 у розмірі 12  500  000 доларів США є правомірною та підлягає задоволенню. 
Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 417  864,59 доларів США, 3% річних на проценти у розмірі 119  408,42 грн., пені на проценти у розірі 314033,89 грн. та 3% річних по тілу кредиту в розмірі 26  759  909,36 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Задовольняючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості по процентам у розмірі 417  864,59 доларів США за період з 01.08.2017 по 22.11.2017  суд першої інстанції зазначив, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у розмірі встановленому 3.2 кредитного договору в редакції договору про внесення змін та доповнень № 20-3389/2-1 від 28.09.2012 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Проте, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що сторони у п. 3.2 кредитного договору відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України погодили інший розмір процентів за неправомірне користування грошовими коштами, ніж 3%, виходячи з наступного.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2  статті 1054 Цивільного кодексу України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1  глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною 1  статті 1048 Цивільного кодексу України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 1  статті 1049 Цивільного кодексу України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1  статті 1050 Цивільного кодексу України  передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до  статті 625 цього Кодексу.
Водночас, за змістом частини 2 статті  625, статті  1050 Цивільного кодексу України,  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті  625, статті  1050 Цивільного кодексу України  боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17.
У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2  статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак, зі спливом строку кредитування припиняється право позикодавця нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Таким чином, у постановах Великої Палати Верховного Суду розмежовано випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує кошти, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1  статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1  статті 1050 Цивільного кодексу України  застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення  статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені  статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України  є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України  є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1  статті 1048 Цивільного кодексу України  і охоронна норма частини 2  статті 625 цього Кодексу  не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1  статті 1048 Цивільного кодексу України  як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Подібний висновок сформовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Відповідно до пункту 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65 % (десять цілих шістдесят п`ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.
При цьому, якщо сторони бажають врегулювати свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  іншим способом, ніж той який передбачено цією нормою, то таке регулювання повинно бути самостійною умовою договору, воно не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченими у порядку  статті 1048 Цивільного кодексу України, оскільки законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №902/5/19 та від 02.07.2020 №910/18618/17.
Колегія суддів зазначає, що вищевказаних положень кредитний договір не містить.
Відтак, судом першої інстанції неправомірно стягнуто проценти в розмірі 417 864, 59 доларів США за період з 01.08.2017 по 21.11.2017 за процентною ставкою 10,65 % річних відповідно до п. 3.2 кредитного договору та статті 625 Цивільного кодексу України.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції було стягнуто з відповідача саме як проценти відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за ставкою 10,65 % річних, нарахованих за період з 01.08.17 по 21.11.2017.
Таким чином, враховуючи, що умовами кредитного договору не передбачено інший розмір процентів після прострочення грошового зобов`язання, тому відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню 3% річних, а не 10,65 % річних, в межах вимог, задоволених судом першої інстанції, за період з 01.08.17 по 22.11.2017.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з AT «Українська залізниця» процентів за неправомірне користування кредитом відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за процентною ставкою 10,65 % річних за період з 01.08.17 по 22.11.2017 в розмірі 417 864, 59 доларів США підлягає зміні, шляхом стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування кредитом відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за процентною ставкою 3 % річних за період з 01.08.17 по 22.11.2017.
Відповідно до розрахунків наведених у висновку експертів № 6857/18-45/7831/18-45 від 22.10.2018, сума 3% річних за період з 01.08.17 по 22.11.2017 становить 3 045 263, 43 грн. 
 З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку  про зміну рішення в цій частині та стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих на тіло кредиту за період з 01.08.17 по 22.11.2017, у розмірі 3 045 263, 43 грн. відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
У зв`язку із неправомірністю нарахування процентів за користування кредитом після 22.12.2014, на переконання колегії суддів не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати таких процентів з 05.07.2017 по 09.07.2017 та з 05.09.2017 по 22.11.2017 в розмірі 314 033, 89 грн. А також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні 3% річних  нарахованих на заборгованість по процентам у розмірі 119 281, 25 грн. 
Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, підлягають стягненню 3 % річних, нараховані 05.11.2014 на суму прострочених до сплати в межах строку кредитування процентів, у розмірі 127,17 грн, що підтверджується висновком експертів № 6857/18-45/7831/18-45 від 22.10.2018.
З огляду на вказане вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині задоволення позовних вимог про стягення пені за прострочення сплати процентів у розмірі 314  033,89 грн. слід скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Стосовно позовних вимог про стягнення пені на тіло кредиту в розмірі 87    434    586,33 грн., колегія суддів вказує наступне.
Пунктом 5.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом факт/факт від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.
Сторони у пункті 6.16 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-3389/2-1 від 28.09.2012) встановили, що розрахунок неустойки (пені, штрафів), передбаченої цим договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України.
Відповідно до ч. 6    ст. 232 ГК України    нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Разом з тим, згідно з п. 3.3 договору  у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно.
Натомість, пунктом 3.3 договору сторонами передбачено інше, зокрема погоджено, що у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником у порядку передбаченому п. 3.2 цього договору для нарахування та сплати процентів, на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття. 
Перевіривши розрахунок пені, нарахованої на прострочене до сплати тіло кредиту за період з 22.11.2016 по 21.11.2017, суд зазначає, що сума пені, нарахована на прострочене до сплати тіло кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 87    434    586,33 грн.
Крім того, сума пені по тілу кредиту в загальному розмірі 87    434    586,33 грн. підтверджена висновком експертів № 6857/18-45/7831/18-45 від 22.10.2018.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ "Українська залізниця" пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 87    434    586,33  грн. є законним та підлягає залишенню без змін.
Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 310    000 грн., слід зазначити наступне.
Згідно з пунктом 3.9 договору (в редакції договору про внесення змін № 20-3781/2-1 від 29.12.2011 року) встановлено обов`язок позичальника забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у банку у розмірі не менше 300    000    000 млн. грн. У разі порушення (невиконання) позичальником з будь-яких підстав зобов`язань передбачених цим пунктом, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20    000 грн. за кожен випадок невиконання. Сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов`язань за цим договором.
Сума штрафу нарахована позивачем за період невиконання зобов`язання з листопада 2016 по жовтень 2017 за наданим розрахунком складає 240    000 грн.
Під час проведення експертизи у справі документально підтвердити незабезпечення ПАТ "Українська залізниця" щомісячних надходжень грошових коштів у розмірі 300    000    000,00 грн. на поточні рахунки ПАТ "Українська залізниця", що були відкриті в ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" за період з листопада 2016 по жовтень 2017 не видалось за можливе, оскільки документи, що підтверджують вищезазначене незабезпечення позичальником щомісячних надходжень грошових коштів у матеріалах справи відсутні та на клопотання експертів на дослідження не надані (висновки експертів від 22.10.2018 року № 6857/18-45/7831/18-45 по п`ятому питанню). 
Таким чином, позивач не надав належні та допустимі докази правомірності нарахування  штрафу в розмірі 240    000 грн., у зв`язку з чим, вимоги про стягнення штрафу в розмірі 240    000 грн. не пілягають задоволенню.
Вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 50    000,00 грн. відповідно до п. 3.2.7, п. 5.3 договору застави майнових прав № 20-3767/3-1 від 29.12.2011 також не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.
Підставою для застосування штрафних санкцій визначено порушення умов договору застави майнових прав № 20-3767/3-1 від 29.12.2011 в частині надання документів про продовження термінів дії договорів, майнові права за якими передані в заставу банку (термін дії договорів, майнові права за якими передані в заставу - 31.12.2014).  
Відповідальність у вигляді сплати штрафу в розмірі 50    000 грн. передбачена п. 5.3 договору застави майнових прав № 20-3767/3-1 від 29.12.2011, зокрема у випадку невиконання заставодавцем умов щодо заміни предмету застави, які передбачені п. 3.2.7 цього договору.
Згідно з пунктом 3.2.7 договору застави майнових прав № 20-3767/3-1 від 29.12.2011 у випадку зменшення вартості та/або часткового або повного виконання зобов`язань, право вимоги за якими становить предмет застави, та/або закінчення строків усіх та/або частини цих зобов`язань, та/або їх припинення у будь-який спосіб, та/або відмови боржника виконати їх (зокрема, шляхом прострочення їх виконання), та/або погіршення фінансового стану позичальника відповідно доповнити предмет застави або замінити його іншими майновими правами, рівноцінними або більшими за вартістю та ліквідністю. Заміна предмету застави у цьому випадку відбувається за згодою заставодержателя, яка має бути виражена письмово. 
Документального підтвердження вираження письмової згоди заставодержателя (банку) на заміну предметів застави по договорах, майнові права за якими передані в заставу банку та термін дії яких закінчився 31.12.2014, позивач не надав. В обґрунтування вимог про застосування відповідальності заставодавця по договору позивач не вказав які саме договори не продовжені, та які не можуть бути належним забезпеченням виконання зобов`язань згідно з укладеним договором застави майнових прав № 20-3767/3-1 від 29.12.2011.
Крім того, нарахування суми штрафу в розмірі 20  000 грн. за порушення п. 4.2.3 кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 20-3764/2-1 від 29.12.2011, у зв`язку з ненаданням розшифровки статті "чистий прибуток" на 01.01.2017, є необгрунтованим, оскільки пунктом 4.2.3 договору не передбачено обов`язок відповідача надати вказаний документ.
З огляду на вказане вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині нарахування штрафу в розмірі 310  000 грн.
Стосовно клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення штрафних санкцій, слід зазначити наступне.
Клопотання про зменшення штрафних санкцій обґрунтовано тим, що через запровадження на усій території України  карантину вводилась заборона перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому),  у зв`язку з чим, АТ "Укрзалізниця" недоотримано доходи від пасажирських та вантажних перевезень приблизно в розмірі 6-10 млрд грн. за перше півріччя 2020. АТ "Укрзалізниця" звертає увагу, що  наразі перебуває у скрутному фінансовому становищі.
Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Згідно з приписами частини 1    ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав жодних належних та допустимих доказів (в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України) на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Крім того, колегія суддів  вказує, що наведені відповідачем обставини щодо функціонування АТ "Укрзалізниця" в тяжких фінансово-економічних умовах, пов`язаних з втратою основних ресурсів через анексію АР "Крим" і воєнних дій на сході держави та знецінення національної валюти мали вплив також і на банківську систему, яка аналогічно функціонувала за наведених тяжких обставин, що не надає переваг жодній стороні кредитного договору в питанні зменшення відповідальності встановленої договором. 
Беручи до уваги викладене, враховуючи недоведеність відповідачем поважності причин неналежного виконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором, майновий стан обох сторін, не вчинення позичальником з 2014 всіх необхідних дій з метою погашення заборгованості, а також те, що сума пені не є "значно" чи "надмірно" великою, порівняно із загальним розміром заборгованості за кредитним договором та часом прострочення належних до сплати сум кредиторові, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про відмову у задоволенні клопотання АТ "Українська залізниця" про зменшення розміру штрафних санкцій.
Крім того, дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції вказує, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця", виходячи з наступного.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815), як нова юридична особа, утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015 року.
21.10.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код ЄДРПОУ 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є Державне територіально - галузеве об`єднання "Південно - західна залізниця", яке є позичальником (стороною) за Договором.
Згідно з ч.ч. 1, 3-7 ст. 2 Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Статут товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання.
В той же час, слід зазначити, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм статей 104, 107 ЦК України, що вбачається з пункту 2 розділу III "Перехідні та прикінцеві положення" цього Закону. Зазначена норма не ставить факт правонаступництва створеного Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за правами і обов`язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов`язкового попереднього припинення зазначених підприємств, у тому числі і Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця".
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які за змістом ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є достовірними, Акціонерне товариство "Українська залізниця" визначене правонаступником, у тому числі Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця", що узгоджується також зі змістом п. 2 Статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця".
При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17. 
Таким чином, Акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником прав та обов`язків Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця", яке є стороною договору. У зв`язку з чим, від Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця" до Акціонерного товариства  "Українська залізниця" перейшли всі права та обов`язки позичальника за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3764/2-1 від 29.12.2011.
Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 417  864,59 доларів США слід змінити, стягнути 3% річних по тілу кредиту за період з 01.08.2017 по 22.11.2017 в розмірі 3  045  263,43 грн. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині задоволення позовних вимог про стягення пені за прострочення сплати процентів у розмірі 314  033,89 грн. підлягає скасуваню  з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно  до статті 277   Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/21454/17 підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 417  864,59 доларів США слід змінити, стягнути 3% річних по тілу кредиту за період з 01.08.2017 по 22.11.2017 в розмірі 3  045  263,43 грн. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині задоволення позовних вимог про стягення пені за прострочення сплати процентів у розмірі 314  033,89 грн. підлягає скасуваню  з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову в задоволенні позову..
Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статями   129,   240,   269,   275,   277,  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/21454/17  задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 417  864,59 доларів США змінити, стягнути 3% річних по тілу кредиту за період з 01.08.2017 по 22.11.2017 в розмірі 3  045  263,43 грн.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020  у справі № 910/21454/17 в частині задоволення позовних вимог про стягення пені за прострочення сплати процентів у розмірі 314  033,89 грн. скасувати, з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.
«Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (190 Елджін Авеню, Джорджтаун, Великий Кайман, KY1-9005, Кайманові Острови) (VR Global Partners, L.P.: 190 Elgin Avenue George Town Grand Cayman KY1-9005 Cayman Islands) грошові кошти: заборгованості по кредиту - 12 500 000,00 доларів США (дванадцять мільйонів п`ятсот тисяч доларів США), пені за прострочення сплати кредиту - 87    434    586,33 грн. (вісімдесят сім мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят шість гривень 33 копійки), 3% річних по тілу кредиту з 01.08.2017 по 22.11.2017 - 3  045  263,43 грн. (три мільйони сорок п`ять тисяч двісті шістдесят три гривні 43 копійки), 3% річних за прострочення сплати відсотків - 127,17 грн. (сто двадцять сім гривень 17 копійок) та судовий збір за розгляд позовної заяви - 221   352,00 грн. (двісті двадцять одну тисячу триста п`ятдесят дві гривні). 
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути з ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (190 Елджін Авеню, Джорджтаун, Великий Кайман, KY1-9005, Кайманові Острови) (VR Global Partners, L.P.: 190 Elgin Avenue George Town Grand Cayman KY1-9005 Cayman Islands) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5) витрати по оплаті судової економічної експертизи - 7  444,44 грн. (сім тисяч чотириста сорок чотири  гривень 44 копійок).
Стягнути з ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П. (190 Елджін Авеню, Джорджтаун, Великий Кайман, KY1-9005, Кайманові Острови) (VR Global Partners, L.P.: 190 Elgin Avenue George Town Grand Cayman KY1-9005 Cayman Islands) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 27  972 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні)». 
Видати накази.
Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи №910/21454/17  повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 08.12.2020. 

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                В.В. Сулім