Справа № 342/744/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1259/20
Головуючий у 1 інстанції Калиновський  М. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

П О С Т А Н О В А
19 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

                       судді-доповідача        Девляшевського В.А.,
                       суддів:                Бойчука І.В., Томин О.О.,
                       секретаря                Маслей А.М., 
                       з участю:                представника ТзОВ «Вердикт Фінанс» - 
                                                               Архипова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс», ТзОВ «Вердикт Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, про визнання недійсними з моменту укладення договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2020 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» та договору факторингу №05/12 КВ від 20 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 та ПП «Верес», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду, постановлену головуючим суддею Калиновським М.М. 14 вересня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Снятинського районного суду від 14 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс», ТзОВ «Вердикт Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, про визнання недійсними з моменту укладення договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2020 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» та договору факторингу №05/12 КВ від 20 квітня 2012 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 та ПП «Верес» залишено без розгляду.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Апелянт вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач жодного разу не з`являвся в судові засідання, оскільки він бере участь у розгляді справи через свого представника – ОСОБА_3 . Апелянт ОСОБА_1 вказує на те, що станом на 14 вересня 2020 року його представник ОСОБА_3 знаходилася на самоізоляції, а тому не могла повідомити суд про неможливість прибуття в судове засідання на вказану дату та взяти участь в судовому засіданні. Крім того, позивач вказує, що, починаючи з лютого 2017 року, Коломийський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги неодноразово надавав йому адвокатів Шевченко Т., Гуцуляк О. та інших. Однак, жоден із них не вступив у справу в якості його представника. Також ОСОБА_1 зазначає, що 13 липня 2020 року на підставі доручень ним були видані довіреності адвокату Жидецькій С.Р. на право здійснення представництва його інтересів, однак і вона не вступила в дану справу в якості його представника, хоча і запевняла, що не пізніше 25 липня 2020 року вона ознайомиться із матеріалами даної справи. Посилаючись на вищенаведене, апелянт ОСОБА_1 просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ТзОВ «Вердикт Капітал» доводи апеляційної скарги заперечує. Вважає, що у суду першої інстанції були підстави для залишення даного позову без розгляду, оскільки ОСОБА_1 зловживав своїми процесуальними правами. Ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу – без змін.
Відповідачі ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та відповідачі ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс» не з`явились з невідомих причин, хоч судові повідомлення були завчасно направлені їм у встановленому законом порядку на останню відому суду адресу. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
В судовому засіданні представник ТзОВ «Вердикт Фінанс» доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив. Ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Вердикт Фінанс», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторною неявкою належно повідомленого позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 за тривалий час розгляду справи не цікавився станом розгляду справи, жодного разу не з`являвся в судові засідання та не забезпечив явку свого представника, неодноразово через своїх представників подавав клопотання про відкладення розгляду справи. А тому суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Однак, колегія суддів вважає, що з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить дійсним обставинам справи та не відповідає нормам процесуального права.
За змістом п.2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Водночас згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Крім того, аналогічна норма закріплена в п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, згідно якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Процесуальні наслідки повторної неявки позивача в судове засідання, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не застосовуються лише у разі, якщо: 1) позивач не був повідомлений належним чином про судове засідання; 2) позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
З огляду на вищезазначене, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд вправі залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року за наслідками розгляду справи №310/12817/13.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Городенківського районного суду від 29 липня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, про визнання недійсними з моменту укладення договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2020 року (т.1, а.с.19).
Ухвалою Городенківського районного суду від 14 червня 2017 року після уточнень позовної заяви позивача ОСОБА_1 до участі у справі за його позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, про визнання недійсними з моменту укладення договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2020 року та визнання недійсним з моменту укладення договору факторингу №05/12-КВ від 20 квітня 2012 року, до участі у даній справі залучено ТОВ «Вердикт Фінанс» в якості співвідповідача (т.2, а.с.89).
Ухвалою Городенківського районного суду від 05 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільні справи №342/271/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Вердикт Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 30 листопада 2017 року та №342/744/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТзОВ «Кредекс Фінанс» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 30 листопада 2017 року та визнання недійсним з моменту укладення договору факторингу №05/12 від 20 квітня 2012 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 та ПП «Верес».
Розпорядженням голови Городенківського районного суду від 29 листопада 2018 року дана справа передана на розгляд Снятинського районного суду (т.7, а.с. 201).
Ухвалою Снятинського районного суду від 12 грудня 2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (т.7, а.с. 205).
З матеріалів справи вбачається, що з моменту відкриття провадження у даній справі, тобто починаючи з 2016 року, судом першої інстанції неодноразово призначалися судові засідання, які відбувалися за участі представника ОСОБА_1 згідно довіреностей №2 та №3 від 25 липня 2014 року – Незамай О.І. (т.5, а.с. 43, т.7 а.с. 104). Також вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово подавав різні клопотання про витребування доказів. А тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 тривалий час не цікавився станом розгляду справи, є необґрунтованим.
Також з матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 просив залучити до участі у справі в якості свого представника – адвоката Гуцуляка О.І. на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 21 березня 2019 року №301-000044 (т.8, а.с.58-59, 61)
Матеріалами справи підтверджується, що дана справа, перебуваючи у провадженні Снятинського районного суду, призначалася до розгляду на 11.06., 18.07.2019 року, які відбувались за участі представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 (т.8, а.с. 118, 133).
В подальшому розгляд справи призначався на 11.02., 10.03.2020 року, однак відомостей про те, що ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були належним чином повідомлені про розгляд даної справи на вказані дати в матеріалах справи відсутні (т.8, а.с.156-160, 169-171).
Наступний розгляд справи був призначений на 09 квітня 2020 року, про що представник позивача ОСОБА_3 була належним чином повідомлена (т.8, а.с. 191). Однак, 20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із оголошеним карантином.
Наступні судові засідання були призначені на 14.05., 16.06, 13.07, 14.07.2020 року. Розгляд справи на вказані дати не відбувався у зв`язку з відсутністю сторін. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції про розгляд даної справи повідомлялася лише представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 через засоби електронної пошти. Однак, відомостей про те, що дане повідомлення нею було отримано, в матеріалах справи немає (т.8, а.с.217, 225, 227, 246). Крім того, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах даної справи відсутня заява позивача ОСОБА_1 та його представників про направлення їм судових повісток на офіційну електронну адресу у порядку ч.6 ст.128 ЦПК України.
Про виклик в судове засідання на 14.09.2020 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 також не були належним чином повідомлені, що підтверджується поштовою кореспонденцією, а саме повістками про виклик до суду на 14.09.2020 року позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які повернулися на адресу Снятинського районного суду за закінченням терміну їх зберігання (т. 9, а.с.4-9).
Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3 та адвокат Гуцуляк О.І. належним чином не були повідомлені про розгляд справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України і залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що дана справа знаходиться на розгляді суду з 29 липня 2016 року і на час вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду вже були порушені визначені строки розгляду справи за наявності можливості її розгляду по суті. 
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. 
Всупереч наведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , щодо якого відсутні відомості про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право позивача на участь у судовому розгляді.
Приймаючи до уваги вище наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала не являється законною і обґрунтованою. Тому вона не може бути залишена в силі.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 379; 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Снятинського районного суду від 14 вересня 2020 року в даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
       О.О. Томин 

Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року.