ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/917/20  Номер провадження 22-ц/814/2465/20	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М., 
секретаря Кальник А.М.,
за участі:представника позивача – адвоката Савченка О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Павлійчук А.В. в м. Глобине із складанням повного тексту рішення 02 жовтня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування
за участю третьої особи: приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області Похилої Ірини Григорівни,-

В С Т А Н О В И В:
У  червні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, щоїї бабуся ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 з 20.06.1969 року. Разом з яким побудувала будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1 . За життя бабуся заповідала все належне їй майно позивачу, а 24.01.2012 року померла.
У лютому 2012р. позивач подала заяву до нотаріальної контори про намір прийняти спадщину.
Право власності на житловий будинок було зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 - чоловіка бабусі, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та заповідав належне йому майно - відповідачу ОСОБА_2 . 
Звернувшись 11.03.2020 року до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове мано, належне ОСОБА_3 . Вважає, що померлій у спадщині подружжя належала Ѕ частина житлового будинку в АДРЕСА_1 , а тому просила визнати за нею право власності на зазначену частку, як спадкоємицею ОСОБА_3 . 
У липні 2020р. збільшила позовні вимоги та у зв`язку з отриманням відповідачем ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4   свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 352 від 09.06.2020 року, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнати його недійсним.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року у задоволені позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області Похилої Ірини Григорівни про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.
Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12204 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно , в тому числі на частину житлового будинку (1,А,а,а1) загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40 кв.м. з господарськими будівлями , літня кухня 2, Б, сарай,4, В, погріб підхідний,5, Вп, сарай,6,Д, вбиральня,8,Е, сарай, 9,Є, 1978 року побудови, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 ( а.с.76).
У встановлений законом шестимісячний строк після смерті бабусі, ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області Похилої І.Г.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 20 червня 1969 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Згідно записів погосподарської книги № 4, власником будинку в АДРЕСА_1 був чоловік ОСОБА_4 .
Відповідно до архівного витягу з протоколу № 1 від 06 січня 1975 року ухвалено, передати будинки колгоспникам у розстрочку, за які вони повинні виплачувати гроші в такому порядку, зокрема ОСОБА_7 – вартість будинку 4667, строк сплати 6 років по 70 крб. у місяць.
04.11.2019 року ОСОБА_4 зареєстрував своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі наданих документів, а саме : довідки Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.10.2019 року та довідки Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області від 17.10.2019 року, дані згідно погосподарської книги.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 
Глобинською Державною нотаріальною конторою 09.06.2020 року на ім`я ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області Похилою І.Г.від 11.03.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не було подано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої на вказану Ѕ часту житлового будинку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що при дослідженні спадкових справ встановлено, що спадкова трансмісія не порушена, а також позивачем не заявлено вимоги про встановлення факту родинних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_4 .
Однак, колегія суддів не може погодись з вказаним висновком, адже районний суд помилково вважав, що для вирішення справи ОСОБА_1 мала довести родинні відносини з ОСОБА_4 , хоча позовні вимоги грунтувались на спадкоємстві частки в майні подружжя ОСОБА_3 .
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 цього ж Кодексу   до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою, третьою та четвертою ст.1220 ЦК України  визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень  ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною першою  ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною третьою ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.
Вирішуючи спір у цій справі, районний суд не дав належної оцінки наданим позивачем доказам відносно будівництва спірного будинку подружжям ОСОБА_8  під час їх перебування у шлюбі, а тому позивач, як спадкоємець одного із подружжя має право на Ѕ частку у цьому майні з врахуванням презумпції спільного сумісного майна, набутого подружжям під час шлюбу. 
При цьому вбачається недоведеність відповідачем факту набуття одним ОСОБА_4 спірного майна за особисті кошти та, як наслідок, його належність до особистої приватної власності цієї особи.
Відповідач не спростувала презумпцію спільності майна, набутого під час шлюбу.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1969 року (а.с.19).
За час перебування у шлюбі у 1978 році було побудовано будинок з господарськими будівлями розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .
Згідно записів погосподарської книги № 4, власником будинку був чоловік ОСОБА_4 , а його дружина - ОСОБА_3 до часу смерті була зареєстрована у вказаному будинку ( а.с.16-17, 20-36).
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про доведеність належності ОСОБА_3 Ѕ частини будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою : АДРЕСА_1 на праві спільної власності подружжя, оскільки будинок набутий у власність за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 .
Отже, зважаючи на те, що  ОСОБА_1 своєчасно подала заяву на прийняття спадщини за заповітом померлої бабусі ОСОБА_3 , позивач має право на частку, що належала спадкодавцеві. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.
Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Таким чином, видача ОСОБА_2 Глобинською Державною нотаріальною конторою 09.06.2020 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на весь житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 порушує права  ОСОБА_1 , як іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 .
За таких обставин у зазначеному будинку кожний з подружжя ОСОБА_8 мали по Ѕ, а тому спадкоємці за заповітами померлих -  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 також належить по Ѕ частині будинку з господарськими будівлями. 
Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 352 від 09.06.2020 року, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 підлягає визнанню недійсним.
Зазначений висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 30.11.2020р. у справі № 166/1505/17 та від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11. 

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення 
Глобинського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів виходить з положень ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України.
Так, позивачем надані документи на підтвердження витрат за надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, які ОСОБА_1 понесла у зв`язку із підготовкою та подачею апеляційної скарги від 21.10.2020 року, квитанцію про оплату послуг адвоката від 21.10.2020 року, акт про надання правничої допомоги від 21.10.2020 року (а.с. 176-179). 
При визначенні суми відшкодування колегія враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі  ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
За змістом ст.137 ЦПК України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи зазначене на користь позивача  з ОСОБА_2  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6204  грн.та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 Рішення  Глобинського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2020 року скасувати. 
Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити Ѕ частку померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40 кв.м. та господарських будівель, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на Ѕ частку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 40 кв.м. та господарських будівель, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 352 від 09.06.2020 року, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті  судового збору у розмірі    6204  грн. та  3000 грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        О. І. Обідіна
                                                                                    Л.М. Хіль
Повний текст постанови складено 08.12.2020 р.