Номер провадження: 33/813/1312/20
Номер справи місцевого суду: 496/3046/20 
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Комлевої О.С.,
за участю секретаря Воронової Є.Р., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушника – Тодирець Андрія Олександровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2020 року, 

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 12 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На дану постанову суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також допитати свідків у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова
прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Судом першої інстанції не було взято до уваги, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинення транспортного засобу, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», а тому усі документи, які були складені після зупинення, є недопустимими доказами.
Також, ОСОБА_1 стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості стосовно того, що йому пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу провести огляд із застосуванням технічних засобів і що він відмовився від такого огляду, внаслідок чого йому запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Вказане, також, підтвержується тим, що матеріалах справи відсутнє направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Отже, співробітники поліції у встановленому законом порядку не направили водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду, що на думку апелянта, і є визначальною підставою для прийняття рішення про відсутність в діях водія складу адміністртивного правопорушення та закриття справи. 
Також, апелянт, вказує на те, що свідки були запрошені на місце події після складення протоколу, а також на ту обставину, що відеофіксація розмови не велася, що є порушенням «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», якою передбачено, що фіксація правопорушення повинна вестися від початку і до кінця. Відсутність відеозапису ставить під сумнів законність складання співробітниками поліції всіх матеріалів. 
Крім того, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, а запис про те, що «транспортний засіб доставлений за місцем мешкання» виконано в порушення інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина останнього доведена та підтверджена належними та допустимим доказами. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.07.2020 року о 09:55 год. в с. Холодна Балка, Біляївського району, Одеської області, по вул. Шкільна, 2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння рук, незрозуміла мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. 
Таким чином  ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху,затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №096754.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 096754 від 22.07.2020 року;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 22.07.2020 року згідно яких  ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився на проходження медичного огляду в їх присутності; 
- довідкою начальника Біляївського ВП ГУНП в Одеській області від 23.07.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 протягом календарного року за ст. 130 КУпАП не притягувався;
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наявним доказам та вищевказаним нормам права.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості стосовно того, що ОСОБА_1 пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу провести огляд із застосуванням технічних засобів і що він відмовився від такого огляду, внаслідок чого йому запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції. 
Диспозиція ч. 1ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...
Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Більш того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , підтвердив, що дійсно власноруч у протоколі про адміністративне правопорушення написав, що напередодні вживав вино, на проходження експертизи не наполягає, та вину свою визнає, що підтверджується журналом судового засідання.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що свідки були запрошені на місце події після складення протоколу, також спростовується матеріалами справи, а саме: самим протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначені свідки та їх підписи та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , доданими до протоколу.
Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Отже, дії ОСОБА_1  правильно кваліфіковані за ч. 1ст. 130 КУпАП.
При складенні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 дії поліції були повністю узгоджені з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, в редакції діючій на час складання протоколу.
З урахуванням вищевказаної норми права, апеляційний суд вважає, що матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду, щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, а саме, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимогист.33 КУпАПна накладено стягнення у межах санкції ч.1ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до ч.8ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева