Ухвала
    
26 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 332/2177/18
провадження № 61-13043cк20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/2 частку квартири,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана за 20 000,00 грн та визнати за нею право власності на Ѕ частку вищевказаної квартири, іншу Ѕ частку спірної квартири лишити у власності відповідача ОСОБА_4 .
 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Залишено за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.
 
29 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, доплатити судовий збір у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості Ѕ спірного майна, на частку якого позивач просила визнати право власності, ураховуючи, що аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяв встановити ціни позову щодо вимог майнового характеру.
 
У жовтні 2020 року особою, яка подала касаційну скаргу, направлено до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням ціни позову 10 000,00 грн. Стосовно доплати судового збору, ОСОБА_1 указує, що сума поділу спірного майна була зазначена у позові у розмірі 10 000,00 грн (визнання права власності на Ѕ частини квартири), виходячи з якої і було сплачено суму судового збору.  

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 332/2177/18 становить 10 000,00 грн та не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, визнання права власності на 1/2 частку квартири.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                     Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                   М. М. Русинчук