ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 320/695/19
адміністративне провадження № К/9901/6004/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В.,
                                                                      Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 (головуючий суддя - В.І. Лисенко) 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 (головуючий суддя - Є.В. Чаку, судді - В.В. Файдюк, Є.І. Мєзєнцев)
у справі №  320/695/19
за позовом ОСОБА_1 
до Начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» Поночовного Євгенія Володимировича,
Першого заступника начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» Добровольського Валентина Миколайовича, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державна установа «Білоцерківська виправна колонія» (№ 35),
про визнання протиправними дій, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» Поночовного Є.В. (далі - відповідач-1), Першого заступника начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» Добровольського В.М. (далі - відповідач-2), в якому просив визнати протиправними дії з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.08.2018 у держаній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)». 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що дії відповідачів щодо поміщення та утримання позивача у Білоцерківській виправній колонії (№ 35) є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки на момент переміщення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», позивач не мав статусу засудженого, адже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15, яким позивача визнано винним у вчиненні частини інкримінованих злочинів, не набрав законної сили. Також, у позовній заяві зазначалося, що у відповідності до приспів Кримінально-виконавчого кодексу України, Білоцерківська виправна колонія (№ 35) є кримінально-виконавчою установою, яка виконує покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, та не може вважатись установою для тримання осіб, щодо яких обрано відповідний запобіжний захід або застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт (слідчим ізолятором).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки рішення про поміщення позивача у дільницю слідчого ізолятору при Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 08.08.2018 визнано Окружним адміністративним судом м. Києва правомірним, а переведення обвинуваченого ОСОБА_1 до слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області визнано законним.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.   
6. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує, зокрема, що судами проігноровано, що відповідачі допустили катування - поміщення та утримання ув`язненого ОСОБА_1 в одиночній камері у Білоцерківській виправній колонії (№35). Зазначає про неправильне застосування судами норм частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: неправомірне використання судового рішення у кримінальній справі - ухвали слідчого судді від 15.08.2018. Вказує, що ув`язнений ОСОБА_1 не був засудженим станом на 09.08.2018 в розумінні статті 62 Конституції України, статті 17, частини другої статті 43 Кримінального процесуального кодексу України, частин першої-третьої статті 1, статті 4, абзацу 11 частини другої статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а тому поводження з ним повинно бути як із невинуватим (незасудженим) саме у слідчому ізоляторі (СІЗО) без переведення до виправної колонії. Вказує, що суди ухвалили свавільне рішення про поміщення незасудженої людини всупереч існуючій процедурі переведення ув`язнених із слідчого ізолятора до іншого слідчого ізолятора без дозволу органу, що здійснює кримінальне провадження. Крім того, скаржник вказує про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки судом повністю проігноровано доводи апеляційної скарги та порушено право сторони позивача на безпосередню участь представника в судовому засіданні. 
Позиція інших учасників справи
7. У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить відмовити позивачу в його позовних вимогах у повному обсязі, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. 
Рух касаційної скарги
8. Ухвалою Верховного Суду від 14.04.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
9. Ухвалою Верховного Суду від 19.11.2020 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
10. ОСОБА_1 1972 року народження, вироком Оболонського районного суду                 м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15 засуджений за сукупністю злочинів до 11 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції.
11. З 23.05.2017 кримінальне провадження перебуває в провадженні Апеляційного суду м. Києва.
12. 08.08.2016 Міжрегіональною комісією з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, прийнято рішення, яке оформлене Протоколом № 16 щодо переведення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)». 
13. 09.08.2019 позивач вибув з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» на підставі наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 09.08.2019 №2.3-7817, про що державною установою «Київський слідчий ізолятор» 09.08.2018 направлено повідомлення до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та до Апеляційного суду м. Києва.
14. 10.08.2019 ОСОБА_1 доставлений до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)».
15. Позивач вважає, що його переміщення з ізолятору слідчої дії та поміщення у виправну колонію відбулось без наявності на те правових підстав, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
16. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
17. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
18. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
19. З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок.
20. Перевіряючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 на відповідність вищевказаним критеріям в межах доводів касаційної скарги Верховний Суд виходить із такого.
21. Суд першої інстанції з посиланням на ухвалу слідчого судді, якою визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2019 у справі №640/2265/19, яким, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання незаконним рішення від 08.08.2018 про переведення ув`язненого            ОСОБА_1 відмовлено, не знайшов підстав для задоволення адміністративного позову.
22. Позивач, не погодившись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
23. Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України. 
24. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України).
25. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України).
26. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням:
а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин;
б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;
ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
27. Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, серед іншого, вказував, що судом першої інстанції проігноровано доводи сторони позивача про порушення відповідачами статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (катування - поміщення та утримання ув`язненого ОСОБА_1 в одиночній камері у Білоцерківській виправній колонії (№ 35); порушення судом першої інстанції норм процесуального права: частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (неправомірне використання судового рішення у кримінальній справі - ухвали слідчого судді від 15.08.2018), частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (неправомірне використання як обов`язкової для суду правової оцінки фактів, викладених в ухвалі слідчого судді від 15.08.2018 у справі, розглянутій у порядку кримінального судочинства), вимог статті 81 Кодексу адміністративного судочинства України (протиправна відмова в проведенні огляду доказів за їх місцезнаходженням), вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутність оцінки доказів), вимог статей 91, 92 Кодексу адміністративного судочинства України (протиправна відмова у допиті свідків), статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутність дослідження доказів судом). 
28. Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови зазначені доводи апеляційної скарги позивача судом апеляційної інстанції не перевірялися. Суд апеляційної інстанції надав свої висновки лише щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, при цьому, погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, посилається на ухвалу слідчого судді від 15.08.2018, не наводячи мотивів відхилення доводів апелянта щодо неправомірного використання такого судового рішення у кримінальній справі, на які посилається позивач в апеляційній скарзі. 
29. Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про неправомірне посилання судами на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 640/2265/19, яке на дату проголошення скороченого рішення у справі, що розглядається, не набрало законної сили. 
30. Частиною першою та другою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
31. На дату постановлення рішення Київським окружним адміністративним судом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2019 у справі                № 640/2265/19, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання незаконним рішення від 08.08.2018 про переведення ув`язненого ОСОБА_1 відмовлено, не набрало законної сили.
32. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказував про таке порушення судом першої інстанції, проте суд апеляційної інстанції не навів мотивів відхилення таких доводів позивача. 
33. За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 не відповідає вимогам процесуального закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
34. Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); 09.12.1994, пункт 29).
35. З урахуванням положень пункту 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00) від 18.07.2006 суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суд не виконає свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
36. Щодо посилань скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача суд касаційної інстанції зазначає наступне. 
37. Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 14), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 6), які є частиною національного законодавства, проголошено, що кожен, кому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, має право на справедливий, публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. 
38. Відповідно до статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
39. Частиною першою статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
40. Згідно із частиною другою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
41. Статтею 313 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки неявки в судове засідання учасників справи, частиною другою та третьою якої встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
42. З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.01.2020 о 10 год 45 хв. 
43. Відповідно до матеріалів справи судове засідання розпочато несвоєчасно. Вказане сприяло стороні позивача заявити клопотання, яке було подано о 12 год 21 хв про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі. У зв`язку із тим, що доказів на підтвердження вказаних доводів у заяві представником не надано, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
44. Як вже зазначалося вище, судове засідання може бути відкладене в разі наявності клопотання, коли повідомлені в ньому причини неявки будуть визнані судом поважними. 
45. Частиною п`ятою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
46. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
47. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу в частині третій статті 2 та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
48. Верховний Суд зауважує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
49. З врахуванням заявленого клопотання та зазначення в ньому причин відкладення розгляду справи, а саме з обставин несвоєчасного початку судового засідання та бажання сторони позивача прийняти участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, таке підлягало до задоволення, оскільки така ситуація негативно впливає на реалізацію учасниками адміністративного провадження їхніх процесуальних прав і обов`язків. 
50. Статтею 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист. Позивач поміщений до слідчого ізолятора, у зв`язку з засудженням до позбавлення волі (вирок на час виникнення спірних правовідносин не набрав законної сили), приймав участь у судовому процесі в суді апеляційної інстанції через представника - адвоката.
51. Зважаючи на таку виключну важливість права на представництво позивача в даному судовому провадженні в суді апеляційної інстанції та ступінь його реалізації, виконанням обов`язку представника позивача щодо своєчасного прибуття для участі у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 29.01.2020, суд касаційної інстанції приходить до висновку щодо недотримання критерію вмотивованості судового рішення, зокрема підтвердженістю того, що сторони були почуті судом. 
52. Саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення. Завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 
53. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, пункти 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, пункти 83-89).
54. Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них.
55. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain) пункт 29).
56. Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Suominen             v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
57. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (Hirvisaari v. Finland). А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
58. За змістом частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
59. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України). 
60. Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
61. При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен вирішити спір з відповідним застосуванням необхідних правових норм, із зазначенням доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції та мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в обґрунтування своїх вимог.  
Висновки щодо розподілу судових витрат 
62. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
63. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі         № 320/695/19 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду. 
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  А.В. Жук
                                                                                
                                                                      Н.М. Мартинюк