ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/21974/19	Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/748/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Бершадська Г. В., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Сович Н.А. 
та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Парубія І.М., позивачки ОСОБА_2 її представника адвоката Тришака О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/21974/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2020 року, ухваленого суддею Грицаком Р.М., повний текст рішення складено 12 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошові сумі у розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину та не надає матеріальну допомогу на її утримання, а тому, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2020 року позов задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., щомісячно, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768, 40 грн. судового збору.
       У задоволені інших позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати частково рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2020 року, ухваливши у відповідній частині нове рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що повністю відслідковує успіхи дитини, цікавиться її досягненнями та потребами. На протязі кількох місяців після розірвання шлюбу направляв щомісячно по 1000 грн. на картковий рахунок колишньої дружини для утримання доньки. Усе майно яке було вказане у витязі і яке належить йому отримано не у наслідок підприємницьких здобутків, а частково отримане у спадок та подароване родичами, а тому не може бути підставою для розрахунку розміру стягуваних аліментів.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Тришак О.Г. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2020 року по справі №607/21974/19 — відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.        
       
       Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 26 січня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2018 року.
       Від даного шлюбу у сторін народилася дочка — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 
       Згідно довідки виданої ОСББ «ЖК ЗАГРЕБЕЛЛЯ» на підставі акту обстеження житлово-побутових умов від 11.09.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 .
        ОСОБА_2 працює в Управлінні сім`ї та молоді тернопільської обласної державної адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу та її дохід за період лютий-липень 2019 року становить 49939,65 грн. без відрахування податків та зборів.
       Як вбачається з довідки ПФУ про нарахування заробітної плати (дохід, грошове забезпечення) та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_1 в 2019 році отримував заробітну плату в ПП «777» в розмірі 4200 грн. (січень - травень), 4250 грн. в червні, 4300 грн., в липні-жовтні, 4400 грн. в листопаді та 4500 грн. в грудні, в січні 2020 року - 5000 грн. 
       На ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок на який ОСОБА_1 здійснювався переказ коштів в період з 01.01.2018 року по 10.10.2019 року на загальну суму 11704,27 грн. з яких здійснено витрат в розмірі 964,36 грн. про що свідчить банківська виписка з рахунку.        
       Судом першої інстанції встановлено що відповідно до інфомації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.02.2020 року, ОСОБА_1 є власником:
       - квартири АДРЕСА_2 , яка внесена у заставу (Іпотеку) за кредитним зобов`язанням на суму 5 111 000,00 грн. Іпотекодавцем та боржником за кредитним зобов`язанням є ОСОБА_1 ;
       - 3/12 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 та 1/4 частки у будинку який розміщений на цій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 .
       З вказаної інформаційної довідки також вбачається передача 12.04.2019 року іпотекодавцем МПП «777» в іпотеку банку нежитлового приміщення № 125, площею 159 кв.м., нежитлового приміщення №128, площею 60,5 кв.м., нежитлового приміщення № 129, площею 59,9 кв.м. та нежитлового приміщення № 130, площею 158,5 кв.м., що знаходяться за адресоюм. АДРЕСА_4 ав в порядку забезпечення виконання боржником ОСОБА_1 кредитних зобов`язань.
       Як вбачається з інформації від 11.09.2019 року про реєстрацію транспортних засобів, за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстровано: MERSEDES BENZ VITO 111 CDI 2008 р.в.; MITSUBISHI OUTLANDER 2011 р.в., MERSEDES BENZ SPRINTER 416 CDI 2002 р.в.
       Станом на 17.02.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER 2011 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України.
       Відповідно до витягу із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.09.2019 року ОСОБА_1 є керівником та співзасновником малого приватного підприємства «777» , що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . Розмір внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу підприємства 1 854529,58 грн. Іншим співзасновником даного МПП та вигодонабувачем є ОСОБА_4 . Дата державної реєстрації підприємства 25.05.1995р.
       Згідно витягу із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.02.2020 року, ОСОБА_1 є керівником та співзасновником малого приватного підприємства «777» , що знаходиться за адресою ул. ОСОБА_5 . Розмір внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу підприємства 990,00 грн. Іншим співзасновником даного МПП та вигодонабувачем є ОСОБА_4 .        
       Згідно витягу із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.09.2019 року ОСОБА_1 є засновником, керівником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «ВЕНКОМ», зареєстрованої 02.08.2019 року зі статутним капіталом 11 292300,00 грн.
       Відповідно до витягу із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.02.2020 року ОСОБА_1 з 01.08.2019 року є керівником юридичної особи ТОВ «ВЕНКОМ», та з 19.08.2019 керівником ТОВ «МАММОН» кінцевим бенефіціарним власником вказаних товариств є ОСОБА_6 ..
       Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. 
       За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 грн, оскільки такий розмір відповідає інтересам дитини та судом враховані положення частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру алімертів. 
       Доводи апеляційної скарги що матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти тільки в розмірі 1500грн та майно яке було вказане у витязі і яке належить йому отримано не у наслідок підприємницьких здобутків, а частково отримане у спадок та подароване родичами, а тому не може бути підставою для розрахунку розміру стягуваних аліментів колегія суддів вважає необгрунтованими.        
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила що розмір аліментів визначений судом не є завищеним і батько дитини має змогу його сплачувати. Позивачка зазначила ,що тільки на харчування дитини вона витрачає 200 грн в день куди входить сніданок дитини ,підвечірок ,вечеря і 50 грн в день вона сплачує на обіди в школі, також на хорчування дитини у вихідні йдуть кошти . В місяць це становить більше 7000 грн .Також витрачаються кошти на одяг 2000 грн в залежності від сезону , книги тому аліменти стягнуті з відповідача є меншими ніж реальні витрати оскільки дитина відвідує гуртки та додаткові заняття , оздоровлюється під час канікул. Фактично відповідач сплатить тільки частину витрат на харчування дитини .
       Ураховуючи встановлені судом обставини, що стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанцій визначив розмір аліментів на дитину з батька відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону. 
       Істотних обставин, які б перешкоджали виконанню відповідачем своїх батьківських обов`язків належним чином, немає.
       При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати за розгляд справи в суду апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, окрім випадків, встановлених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.        
       Повний текст постанови складено 30 жовтня 2020 року.
Головуюча        :                                                                Г.М. Шевчук

Судді:                                                                        Г.В. Бершадська 
М.В. Ходоровський