ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року	Львів	Справа № 140/6516/20 пров. № А/857/11337/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 140/6516/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

05 травня 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача – Волинської обласної державної адміністрації, у якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2020 року №68-ос "Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника голови Волинської обласної державної адміністрації", поновити на посаді першого заступника голови Волинської обласної державної адміністрації, зобов`язати виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що заява про звільнення за згодою сторін ним написана під тиском керівництва при прийнятті на роботу без зазначення дат підписання заяви та зазначення дати звільнення, зміст заяви не відповідав його дійсній волі та він не мав наміру звільнятись на момент видачі наказу про звільнення. Також зазначає про те, що на момент видачі наказу сторонами не було досягнуто домовленостей щодо дати звільнення, а звільнення всупереч вимог ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» проведено без погодження Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Рішення мотивоване тим, що судом встановлено відсутність волевиявлення позивача на звільнення з займаної посади та погодження відповідача на звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України, звільнення позивача проведено без погодження з Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що із заяви позивача від 27.04.2020 та оскаржуваного розпорядження слідує, що сторони дійшли згоди про припинення трудових правовідносин за угодою сторін з 28.04.2020. Підтвердженням роботодавця про надання ним згоди на звільнення позивача за угодою сторін стало розпорядження голови обласної державної адміністрації від 27.04.2020 №68-ос. Підтвердженням згоди позивача на звільнення із займаної посади є заява від 27.04.2020 про звільнення за згодою сторін, яка не відкликана ним до моменту видачі розпорядження головою  облдержадміністрації від 27.04.2020 №68-ос «Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника голови Волинської обласної державнї адміністрації».
Досягнення домовленості сторін на припинення трудових відносин проявляється в поданій позивачем заяві, в якій він просив звільнити його з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується у виданні роботодавцем розпорядження про припиненя трудового договору, з яким ОСОБА_1 ознайомився під підпис без зауважень.
При цьому скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про обов`язковість погодження звільнення позивача із займаної посади з Кабінетом Міністрів України, оскільки чинна на час винесення оскаржуваного розпорядження редакція ч.2 ст.10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не передбачає такого погодження, відтак у Волинської облдержадміністрації та її посадових осіб були відсутні правові підстави для погодження з Кабінетом Міністрів України звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Волинської облдержадміністрації.
Також зауважує, що Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №298 від 11 квітня 2012 року, визначено процедуру розгляду питань зокрема щодо погодження призначення на посаду перших заступників, заступників голів та заступників голів - керівників апарату обласних і Севастопольської міської держадміністрацій; погодження призначення на посаду та звільнення з посади заступників голови та заступника голови - керівника апарату Київської міськдержадміністрації, повноваження яких стосуються сфери виконавчої влади (пп.6 та пп. 7 пункту 1 Порядку), наголошуючи на тому, що пунктом 1 Порядку №298 не передбачено, що такий порядок визначає процедуру розгляду подання щодо погодження звільнення з посади з посади першого заступника голови облдержадміністрації.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Правовий порядок в Україні за визначенням ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Громадянам згідно  ст. 43 Конституції України  гарантується захист від незаконного звільнення.
Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає  Кодекс законів про працю України  (далі  - КЗпП України).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 25.03.2020 №56-ос ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника голови Волинської обласної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України та Офісом Президента України.
Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 27.04.2020 №68-ос ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).
Підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади є заява позивача від 27.04.2020 про звільнення його з займаної посади за угодою сторін з 28.04.2020. 
Позивач, вважаючи вказане розпорядження протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного. 

До спірних правовідносин крім спеціального законодавства підлягають застосуванню норми КЗпП України, приписами п.1 ст. 36 якого як одну з загальних підстав припинення трудового договору передбачено угоду сторін.
Згідно з ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП України).
За такого правового врегулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.
З наведеного слідує, що працівник не може бути звільнений за угодою сторін, якщо одна зі сторін не надає згоди на припинення трудового договору за вказаною підставою або не було досягнуто домовленості щодо дати такого звільнення. У такому разі трудовий договір може бути припинений з інших підстав, передбачених трудовим законодавством.
Припинення трудового договору за угодою сторін застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за вказаною підставою може ініціюватись як працівником, так і власником або уповноваженим ним органом.
За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за угодою сторін не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Отже, при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем трудовий договір припиняється у строк, визначений сторонами. Водночас, бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за даною підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням працівника та роботодавця.
Звільнення за угодою сторін визнається універсальним способом припинення договору, що має нейтральний характер, та є альтернативою звільнення з ініціативи роботодавця чи працівника. Дійсні причини припинення трудового договору спонукають сторони правочину досягти домовленості щодо припинення трудового договору саме за угодою сторін.
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за угодою сторін можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на приписи трудового законодавства, а також дата звільнення.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, основними умовами угоди про припинення трудового договору, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Водночас, визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення.
Верховним Cудом України, у постанові від 26.10.2016 у справі №404/3049/15 викладено правову позицію стосовно того, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.
Відсутність належного волевиявлення не дає підстав стверджувати про наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення, також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за угодою сторін.

У матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року, відповідно до змісту якої позивач просив звільнити його із займаної посади першого заступника голови Волинської обласної державної адміністрації з 28 квітня 2020 року.
Позивач стверджує, що вказана заява написана ним під впливом тиску з боку керівництва в день прийняття на посаду, разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення на нього тиску та факту примушування до написання такої заяви на звільнення за угодою сторін в день прийняття на посаду позивачем не надано.
Колегія суддів також вказує на те, що жодних послідовних дій на відкликання заяви про звільнення за угодою сторін на дату звільнення, визначену розпорядженням, позивачем не вчинялось.
Під час ознайомлення з оскаржуваним розпорядженням про звільнення з займаної посади ОСОБА_3 підписав його без зауважень.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що позивач не заперечує написання заяви ним власноручно. Ця заява була прийнята відповідачем, містить дату, з якої ОСОБА_1 просить звільнити його із займаної посади, а саме з «28.04.2020», резолюцію уповноваженої особи відповідача «для роботи», що свідчить про досягнення між сторонами домовленості про дату та підстави припинення трудового договору та наявність волевиявлення позивача на звільнення.
Відтак, між роботодавцем та позивачем було досягнуто взаємної домовленості про умови звільнення та дату звільнення.

Щодо висновків суду про обов`язковість погодження звільнення позивача з посади першого заступника обласної держадміністрації на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 ст. 10 розділу II «Формування місцевих державних адміністрацій» Закону України «Про місцеві державні адміністрації» № 586-XIV, у редакції, що чинній станом на 7 жовтня 2010 року, перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини 2 ст. 10 Закону № 586-XIV, у редакції Закону України від 7 жовтня 2010 року  № 2592-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України", встановлено, що перший заступник та заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.
Законом України від 23 лютого 2014 року № 763-VII «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України" визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України" та встановлено, що норми законів України, до яких вносилися зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України", які втратили чинність згідно з пунктом 1 цього Закону, діють в редакції, чинній станом на 7 жовтня 2010 року, з урахуванням змін, внесених законами України після 7 жовтня 2010 року, у частинах, що відповідають нормам Конституції України, які діють станом на дату набрання чинності цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 298 затверджено Порядок розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Президентом України або Кабінетом Міністрів України, що після внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 298» йменується Порядком розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, визначається зокрема процедура розгляду подання щодо: погодження призначення на посаду перших заступників, заступників голів та заступників голів - керівників апарату обласних і Севастопольської міської держадміністрацій; погодження призначення на посаду та звільнення з посади заступників голови та заступника голови - керівника апарату Київської міськдержадміністрації, повноваження яких стосуються сфери виконавчої влади (п.п.6, 7).
Згідно з пунктами 8, 9 Порядку №298 в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження, перший заступник, заступники голови та заступник голови - керівник апарату обласної і Севастопольської міської держадміністрації призначаються на посаду головою відповідної держадміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України;  заступники голови та заступник голови - керівник апарату Київської міськдержадміністрації, повноваження яких стосуються сфери виконавчої влади, призначаються на посаду та звільняються з посади Київським міським головою за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Тобто, станом на 27.04.2020 спеціальним законом не визначено вимог щодо обов`язковості погодження із Кабінетом Міністрів України звільнення перших заступників облдержадміністрації та Порядок №298 також не містить питань щодо процедури розгляду подання щодо погодження звільнення з посади перших заступників обласних держадміністрацій.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2020 року №68-ос "Про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника голови Волинської обласної державної адміністрації", оскільки уповноважена посадова особа відповідача при його прийнятті діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що підлягає скасуванню.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо його поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2020 року №68-ос, підстави для задоволення якої відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню. 

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації задовольнити, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №140/6516/20 – скасувати.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 10.12.2020 згідно з ч.3 ст.321 Кодексу адміністративного судочинства України.