Постанова
Іменем України
 
11 листопада 2020 року 
м. Київ
 
справа № 501/4430/19
провадження № 61-5874св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., 
 
позивач - Комунальне підприємство «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року у складі судді Комлевої О. Є.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року Комунальне підприємство «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області (далі - КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню за період з лютого 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі: 5 442,49 грн - основний борг, 424,54 грн - пеня, 247,96 грн - інфляційні витрати, 133,00 грн - 3% річних.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року позовну заяву за позовом КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Ухвала суду мотивована тим, що справа підсудна Іллічівському міському суду Одеської області. Підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позову або відмови у відкритті провадження у справі, які передбачені статтями 185 - 186 ЦПК України, немає.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Не погодившись з ухвалою суду про відкриття провадження, ОСОБА_1 у січні 2020 року звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати вказану ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року повернуто до Іллічівського міського суду Одеської області для виконання вимог, передбачених пунктом 15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України.
Ухвала мотивована тим, що ухвала суду про відкриття провадження у справі не входить до переліку частини першої статті 353 ЦПК України та не може бути самостійним об'єктом апеляційного провадження, а тому не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Короткий зміст касаційної скарги
24 березня 2020 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та повернути справу до суду апеляційної інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 мотивовує тим, що судом ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки вона подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку 16 січня 2020 року, тому суд апеляційної інстанції неправомірно повернув апеляційну скаргу, застосовуючи положення статей 352, 353 ЦПК України в редакції, яка діє після набрання чинності змін внесених у ЦПК України 08 лютого 2020 року. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу зІллічівського міського суду Одеської області.
21 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року справу призначено до розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у грудні 2019 року КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню (а. с. 1 - 3).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження у справі (а. с. 88).
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення правил територіальної підсудності, звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою (а. с. 93 - 95).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року повернуто до Іллічівського міського суду Одеської області для виконання вимог, передбачених пунктом 15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України (а. с. 102 - 104).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Однією зі складових конституційного принципу верховенства права є право на доступ до правосуддя.
За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац другий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).
Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з апеляційною скаргою) ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Повертаючи апеляційну скаргу до суду першої інстанції для виконання вимог підпункту 15.11 пункту 15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що заявником оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності окремо від рішення суду, тоді як згідно з положеннями частини першої статті 353 ЦПК України у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», ухвала про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.
У Конституції України наголошено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24).
Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012). Водночас гарантована Конституцією України рівність громадян перед законом означає рівну для всіх обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які в цьому законі встановлені (абзац другий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 жовтня 2007 року                         № 8-рп/2007).
Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України; ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (абзац перший підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року              № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Звертаючись у січні 2020 року до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 очікувала її розгляд у порядку, який був визначений ЦПК України, що був чинним на час вчинення такої процесуальної дії (принцип легітимного очікування).
На зазначене апеляційний суд уваги не звернув.
Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Висновки з результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржена ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
                                                                                                                      А. І. Грушицький
 
                                                                                                                       А. А. Калараш
 
                                                                                                                       І. В. Литвиненко