ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 грудня 2020 року           справа № 200/13725/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю представника позивача Пишної В.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року (повний текст складено 16 вересня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/13725/19-а (суддя в 1 інстанції – Кочанова П.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» (далі – позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі – відповідач), в якому просили: визнати бездіяльність Покровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області протиправною, щодо невжиття заходів, відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не здійснення в повному обсязі перевірки виконання ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» рішення стосовно працюючого у нього боржника та не зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період.
Позов обґрунтовано тим, що з грудня 2013 року по травень 2015 року із заробітної плати ОСОБА_1 ПрАТ «ШУ «Покровське» здійснювало відрахування на підставі постанови державного виконавця від 24.12.2013 про звернення стягнення на доходи боржника, прийнятої у ВП № 41340064 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1710/1998, виданого 02.04.2013 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В силу статей 18 і 74 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на час примусового виконання виконавчого листа) державний виконавець мав визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів та перевіряти виконання рішення юридичною особою стосовно працюючого у неї боржника.
За доводами позивача, невиконання органом ДВС свого обов`язку призвело до того, що ПрАТ «ШУ «Покровське» здійснило утримання коштів з тих видів доходу ОСОБА_1 , з яких не передбачено стягнення аліментів, що у свою чергу стало підставою для звернення останнього до суду з позовом про стягнення з підприємства утриманої заробітної плати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/13725/19-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
На примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби Красноармійського управління юстиції, перебував виконавчий лист № 2-1710/1998 виданий 02.04.2013 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття, в якому боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувачем ОСОБА_1 (ВП 41340064).
24.12.2013 року державним виконавцем винесено Постанову про звернення стягнення на доходи боржника за виконавчим провадженням ВП 41340064, в якій встановлено, що боржник працює на ПАТ ШУ «Покровське» та постановлено: з усіх видів заробітку (доходу), що належить боржнику, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 50 % до погашення заборгованості, а потім згідно виконавчого листа (1/4 частина). Заборгованість нараховувати з 23.12.2013 року.
08.02.2016 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1710/1998 виданого Димитровським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття – закінчено з підстави звільнення боржника з ПАТ ШУ «Покровське», аліменти утримані по 03.05.2015 року.
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати.
Позовна заява була вмотивована тим, що відповідач провів стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж було нараховано за рішенням суду та державним виконавцем. При звільненні позивача відповідач не повернув ці кошти позивачу, незважаючи на претензії з цього приводу. Позивач звертався до суду про стягнення заробітної плати, яку було утримано в рахунок аліментів, з підстав незаконності постанов про відкриття провадження та звернення стягнення на доходи боржника. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23 червня 2016 року йому було у задоволенні даного позову відмовлено, але рішенням встановлено, що станом на вересень 2015 року переплата за аліментами становила 6767,81 грн. Вважав, що відповідачем з нього було стягнуто аліменти з тих видів доходу, з яких не передбачено стягнення аліментів, тобто відповідач допустив порушення права позивача на отримання заробітної плати у повному обсязі.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року по справі № 226/1214/16-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати було відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року по справі № 226/1214/16-ц відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного цивільного суду від 10.07.2019 року по справі № 226/1214/16-ц частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2017 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Також вказаним рішенням касаційного суду було встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, чим було порушено п. 2 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на момент звільнення позивача).
Постановою Донецького апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі № 226/1214/16-ц було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати задоволено, стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 утриману заробітну плату в розмірі 1 гривня. Також вказаним рішенням апеляційного суду було встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, тобто ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» було здійснено утримання з суми компенсації за невикористану відпустку нараховану у травні 2015 року на погашення аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Спірним питанням у даній справі, на думку позивача є не вчинення відповідачем дій щодо перевірки правильності і своєчасності відрахування із заробітної плати боржника.
Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Надаючи оцінку оскаржуваним діям державного виконавця, колегія суддів враховує, що спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню на час вчинення спірних правовідносин був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 606-XIV).
Відповідно до статті 1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV установлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно частини першої статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Статтею 11 Закону №606-ХІV визначені обов`язки і права державних виконавців.
Відповідно частини 1 статті 11 Закону України №606-ХІV, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.
Частиною 2 статті 11 Закону України №606-ХІV, визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.
Аналізуючи наведені норми Закону №606-ХІV, колегія суддів зазначає, що стаття 11, яка встановлює права та обов`язки державного виконавця, не визначає обов`язку останнього проводити перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників. Колегія суддів зауважує, що проведення такої перевірки є правом державного виконавця, а не його обов`язком.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з осіб, які отримують заробітну плату на підприємствах, в установах, організаціях (незалежно від форми власності), у фізичної особи, фізичної особи – підприємця на території України, аліменти утримуються бухгалтеріями за місцем роботи, відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця або за заявою платника чи отримувача аліментів.
Статтею 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Частиною 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
При цьому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач фактично перекладає відповідальність за неналежне виконання обов`язків працівників підприємства на державного виконавця.
Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на Інструкцію з організації примусового виконання рішень в частині того, що контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами-підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт, колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки ані Закон № 606-ХІV, ані Інструкція з організації примусового виконання рішень не містять обов`язку державного виконавця проводити перевірку ведення бухгалтерського обліку на підприємстві.
Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що після отримання звіту про здійснення відрахувань та виплати після звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» державним виконавцем не здійснено перевірку цього звіту, з огляду на те, що Звіт про здійснені відрахування та виплати (додаток 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, в редакції від 10.03.2015 року) не містить розшифрування складових заробітної плати.
В контексті викладеного, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків.
Щодо позовної вимоги про не зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 8 Закону №606-ХІV визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у виконавчому провадженні (ВП 41340064) боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувачем ОСОБА_1 .
Окрім того, Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у даній справі 04 березня 2020 року встановлено, що ПрАТ «ШУ «Покровське» не є стороною виконавчого провадження № 41340064.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що постановою Донецького апеляційного суду від 25.09.2019 року по справі № 226/1214/16-ц задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30.11.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати задоволено, стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 утриману заробітну плату в розмірі 1 гривня. Також вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що в травні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні у сумі 11121,76 грн., з яких було утримано аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та довідкою-розрахунком Красноармійського (Покровського) міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.09.2016 року, тобто ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» було здійснено утримання з суми компенсації за невикористану відпустку нараховану у травні 2015 року на погашення аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 5375,54 грн., що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача).
При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення сторін у виконавчому провадженні боржника - ОСОБА_1 або стягувача - ОСОБА_1 до державної виконавчої служби щодо зарахування суми аліментів, які були переплачені на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини на майбутній період, та відповідачем було відмовлено у відповідному зарахуванні суми аліментів.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 287, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                  
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/13725/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/13725/19-а – залишити без змін.      
Повне судове рішення складено 08 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць

                                                                                                                           Л.В. Ястребова