ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6308/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В. ,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2020 р. в адміністративній справі №280/6308/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
1) визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачу протиправною;
2) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в рішенні відповідача від 22.10.2019;
3) зобов`язати відповідача вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 відповідно до норм Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року відмовлено в задоволені клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії за віком починаючи з 7 жовтня 2009 року.  Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести позивачу поновлення та виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року до 11 червня 2019 року включно відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів на підставі ч.4 ст.123 КАС України.
Позивач, не погодившись з таким судовим рішенням звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія позивачу.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.          
Залишаючи без розгляду позовні вимоги за період з 07.10.2009 року по 11.06.2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що після прийняття та опублікування Рішення Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду. Тобто позов в частині зобов`язання провести поновлення виплати пенсії за цей період подано до суду з пропуском шестимісячного строку.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
          Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним ). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
При цьому в пункті 3.3. цього Рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
          Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів виходить з наступного.            
З аналізу положень статті 46 Закону № 1058-IV вбачається, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що положення ст.122, 123 КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Наведені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18, яка відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України суд застосовує при вирішенні до зазначеного спору.
З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа в частині позовних вимог щодо поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 11.06.2019 року -направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.311, ч.2 ст.312, п.4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2020 р. в адміністративній справі №280/6308/19 – скасувати.
Справу № 280/6308/20 направити для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1  за період з 07 жовтня 2009 року по 11 червня 2019 року.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскаржена не підлягає.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко