П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 487/2197/20	

 	                  Головуючий в 1 інстанції: Сухаревич З.М.                   рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                   09 червня 2020 року 	
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управлінню патрульної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2301413 від 26 березня 2020 року.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що апелянта безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення правил користування попереджувальними сигналам перед зупинкою його транспортного засобу, так як диспозиція відповідної статті КУпАП передбачає відповідальність лише за порушення правил користування попереджувальними сигналам перед початок руху автомобіля чи зміною його напрямку.
При цьому, апелянтом наголошено, що його правова позиція відповідає численній судовій практиці, зокрема, викладеній в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа № 337/3389/16-а).
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2301413 від 26 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, керуючи транспортним засобом RENAULT BNF740, 26 березня 2020 року 23:06:30 в м. Миколаїв, по вулиці Громадянська 32 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед зупинкою, чим порушив п. 9.2.а ПДР.
Тому, за скоєння вказаного адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 425,00 грн.
В свою чергу, не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у ході судового розгляду справи підтверджено факт вчинення позивачем спірного правопорушення, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 9.2 Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою у справі про адміністративне правопорушення притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення правил користування попереджувальними сигналами автомобіля, встановленими пп. «а» п. 9.2 ПДР України.
В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, з аналізу вищевикладених положень ПДР України вбачається, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху, зупинкою, перестроюванням, поворотом або розворотом його транспортного засобу.
При цьому, апелянтом не заперечується той факт, що ним не подано попереджувальний сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед зупинкою його автомобіля.
Проте, апелянт вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення правил користування попереджувальними сигналам перед зупинкою його транспортного засобу, так як диспозиція відповідної статті КУпАП передбачає відповідальність лише за порушення правил користування попереджувальними сигналам перед початок руху автомобіля чи зміною його напрямку.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що дійсно, диспозиція відповідної статті КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналам перед початок руху автомобіля чи зміною його напрямку.
Проте, тлумачачи поняття зміни напрямку руху автомобіля, викладене у відповідній нормі КУпАП, колегія суддів робить висновок, що таке поняття є загальним, яке включає в себе усі випадки зміни напрямки руху автомобіля, як повороти, розвороти та його перестроювання, зокрема, перед зупинкою автомобіля.
Тому, колегія суддів вважає помилковими посиланнями позивача на те, що за вчинене ним порушення ПДР України на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа № 337/3389/16-а), так як у вказаній справі водія притягнуто до адміністративної відповідальності за проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на зазначену ним судову практику інших судів України, так як такі рішення не є джерелом права при розгляді даної справи.
Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

    Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
    Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.