Ухвала       
 
26 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 730/1196/19
провадження № 61-14588ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача з грудня 2008 року до вересня 2018 року; поділити спільне майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право власності на                                1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Борзнянський районний суд Чернігівської області рішенням від 17 березня 2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Чернігівський апеляційний суд постановою від 02 вересня 2020 року рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 7/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнав за ОСОБА_1 право власності на 13/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 382,08 грн судових витрат.
 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2020 року виправив допущену у резолютивній частині скороченої постанови та у резолютивній частині повного тексту постанови Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року описку, зазначив розмір суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат, замість помилкової «1 382,08 грн» - правильну                   «2 931,70 грн».
 
29 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у вищевказаній справі. 
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У касаційній скарзі заявник лише узагальнено посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносин (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Водночас заявник не зазначив постанов Верховного Суду та конкретних висновків, викладених у них, які апеляційний суд не врахував під час застосування норм права у подібних правовідносинах; не конкретизував стосовно яких саме правовідносин відсутній висновок Верховного Суду. Указані недоліки касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи наведене, заявнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, яких не врахував суд апеляційної інстанції, та стосовно яких конкретних норм та правовідносин відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Разом із цим, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Позовну заяву подано у листопаді 2019 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921 грн, підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання заяви про зміну предмету позову у даній справі).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги за вимогу майнового характеру (поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме - житлового будинку вартість якого визначена у розмірі 335 045 грн) становить 6 700,90 грн (335 045 грн х 1 % х 200 %).
 
Згідно з квитанцією від 29 вересня 2020 року № 69 ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 000 грн.
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 5 700,90 грн (6 700,90 грн - 1 000 грн).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі 5 700,90 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету -22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055); Символ звітності банку - 207.
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Окрім цього, відповідно до статей 25 та 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга повинна бути подана саме до Верховного Суду, водночас в касаційній скарзі зазначено, що вона подана до Верховного Суду України, тобто неправильно зазначено найменування суду, до якого подається скарга. 
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев