ПОСТАНОВА                                                                         
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
19 листопада  2020 року                    
м. Київ
 
справа №380/1475/18
провадження №51-4682км20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                                             ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
 
секретар судового засідання               ОСОБА_4 ,
 
учасники  судового провадження:
прокурор                                                      ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 червня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110300000181, стосовно:
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Теліжинці Тетіївського району Київської області, проживає в      АДРЕСА_1 , 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Паляниченці Фастівського району Київської області, проживає в    АДРЕСА_1 , та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в с. Теліжинці Тетіївського району Київської області, проживає в    АДРЕСА_1 , 
 
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення кримінального процесуального законута неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклали вимогу до суду касаційної інстанції (далі – Суду) про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення.
Свою вимогу скаржники мотивують тим, що вони жодного кримінального правопорушення не вчиняли, докази отримано з  порушенням кримінального процесуального закону, а належних доказів їхньої винуватості матеріали провадження не містять. Прокурор змінив обвинувачення з ч. 2 ст. 185 на ст. 356 КК України у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів їхньої винуватості, а представник потерпілого через вплив з боку прокурора відмовився від обвинувачення, не маючи на те відповідних повноважень. 
Стверджують, що в ході досудового розслідування допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, зокрема повідомлення про підозру вручено їм лише при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження.
Вважають, що в їхніх діях немає складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, оскільки для кваліфікації дій як самоправство має бути заява потерпілого про злочин; необхідно з`ясувати, яким конкретно суб`єктом оспорюється завдання шкоди, кому саме та в якому розмірі її завдано. У цьому провадженні, зокрема, має  бути враховано реальну вартість кабелю, прокладеного понад 30 років тому, з урахуванням його зношування. Станом на 2018 рік для наявності значної шкоди, завданої самоправством, збитки мають становити не менш 88 100 грн (з урахуванням податкової соціальної пільги). 
Зазначають, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) не надав належної правової оцінки доводам їхньої апеляційної скарги, не навів в ухвалі достатніх мотивів на їх спростування та не вказав переконливих підстав, на яких залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку з відмовою представника потерпілого ТОВ «ТАК Агро» ОСОБА_9 від обвинувачення.
 
За ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8  залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції– без зміни.
 
Відповідно до пред`явленого обвинувачення, зміненого прокурором у суді першої інстанції, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8   у червні 2018 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на ділянці траси від ЗТП № 347 на вул. Соборній, 3 у м. Тетієві Київської області, за попередньою змовою групою осіб, без відому власника – ТОВ «ТАК Агро», всупереч установленому законом порядку самовільно відкопали кабель 2 ААБв-3*185-10 довжиною 69,4 м вартістю 5624,87 грн, заподіявши товариству значної матеріальної шкоди на вказану  суму. 
 
Позиції учасників судового провадження 
 
У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
 
Мотиви Суду
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням меж перегляду Судом судових рішень та підстав для їх скасування або зміни, визначених у ч. 1 ст. 438 КПК України, касаційний перегляд здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі, щодо посилань на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
 
Згідно з ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, відноситься до злочинів у формі приватних обвинувачень.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення.
 
На думку Суду, зазначені вимоги судом першої інстанції виконано в повному обсязі.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Суд  першої інстанції дослідив докази, надані стороною обвинувачення, зокрема показання свідка ОСОБА_10 про те, що Приймаки здали йому кабель як металобрухт, довідку про наявність на балансі ТОВ «ТАК Агро»кабелю 2 ААБв-3*185-10 довжиною 3380 м, висновок експертизи про вартість викраденого кабелю, протокол огляду місця події та інші.
У ході судового розгляду прокурор змінив обвинувачення з ч. 2 ст. 185 на ст. 356 КК   України та склав новий обвинувальний акт, який долучив до матеріалів кримінального провадження. 
Представник потерпілого ТОВ «ТАК Агро» ОСОБА_9 , який діяв на підставі довіреності № 805 від 03 серпня 2018 року, в судовому засіданні відмовився підтримувати обвинувачення за ст. 356 КК України та подав заяву про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України.
Суд першої інстанції, установивши вищевказані обставини, ухвалив обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою представника потерпілого ТОВ «ТАК Агро»  ОСОБА_9 від обвинувачення.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав підстав перекваліфіковувати дії обвинувачених з ч. 2 ст. 185 на ст. 356 КК України, а повинен був закрити провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України за відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення, Суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цієї статтею.
Отже, після зміни обвинувачення суд першої інстанції був позбавлений процесуального права здійснювати розгляд провадження за старим обвинуваченням, у тому числі закрити провадження.
Посилання в касаційній скарзі на відсутність заяви потерпілого про злочин, передбачений саме ст. 356 КК України, спростовується правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19), відповідно до якого звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити відповідно до встановлених ч. 3 ст.  337  КПК України меж судового розгляду обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції потерпілого щодо зміни його правової оцінки.
Також є необґрунтованими доводи касаційної скарги про недостатність розміру заподіяної ТОВ «ТАК Агро» шкоди, щоб вважати її значною, оскільки матеріальну шкоду за ст. 356 КК України слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (тобто є не меншою 1700 грн). Водночас  ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, яким ТОВ «ТАК Агро» заподіяно шкоду в розмірі 5624,87 грн.
 
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що повідомлення про підозру вручено лише при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, то матеріали провадження дійсно не містять відомостей стосовно того, коли саме  ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру від 27 серпня 2020 року. Проте згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування допити підозрюваних та повторне призначення захисника відбулися саме у вересні, а ознайомлення з матеріалами провадження – 22 жовтня 2020 року, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги. 
 
З огляду на зазначене в касаційній скарзі не наведено доводів, які спростовували би правильність висновків суду щодо закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 червня 2020 року стосовно  ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3