Ухвала
 
24 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 206/3219/15-ц
провадження № 61-19062ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду 
м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 
2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 928,72 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової авто-технічної експертизи у сумі 1 779,22 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - 70 928,72 грн та 2 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року касаційні скарги 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 
2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ за рахунок його коштів з централізованих страхових резервних фондів на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн - на рахунок страхового відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 77 353,00 грн - на відшкодування майнової шкоди та 2 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року.
 
До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав лише 08 грудня 2020 року.
 
За змістом частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
З огляду на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 
17 листопада 2020 року, касаційну скаргу здано до поштового відділення 
17 грудня 2020 року, тобто у межах строку на касаційне оскарження, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для розгляду клопотання про поновлення строку, оскільки заявник не пропустив строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду.
 
Проте, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником прохальна частина касаційної скарги викладена альтернативно і нечітко. 
 
Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою, заявник просить: скасувати оскаржувані рішення Самарського районного суду 
м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, ухвалити справедливе судове рішення, яким зменшити розмір відшкодування позивачу, ураховувавши при цьому надані докази та ступінь вини кожного водія у ДТП, або відправити справу на новий розгляд.
 
Такий зміст прохальної частини поданої касаційної скарги не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги та її прохальну частину, відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України та статті 409 ЦПК України.
 
Крім того, у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено визначених статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
 
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обгрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
3) суд необгрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обгрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга заявника не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено випадків, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 18 січня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               Г. І. Усик