ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 р.	Справа № 520/6918/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариство "Банк Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.10.19 року по справі № 520/6918/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариство "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича      третя особа         Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
          про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариство "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд:
- визнати незаконними дії уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича, які полягають у відмові подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077- 000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; 
- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077-000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду із визначенням суми що підлягає відшкодуванню у розмірі 22570,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідачем протиправно не включено ОСОБА_1 до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.
Визнано незаконними дії уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича, які полягають у відмові подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077-000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077-000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду із визначенням суми що підлягає відшкодуванню в розмірі 22570 (двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят) грн 00 коп. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно- розрахунковий центр» (далі - ТОВ «ІРЦ») укладено договір позики № 980-077-000234776.
Відповідно до умов укладеного Договору Позивач передає ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а ТОВ «ІРЦ» зобов`язується повернути кошти Позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором (п. 1.1. Договорів).
Відповідач звертає увагу, що суму коштів, що обліковується на рахунку позивача, останній отримав на умовах Договору, та вони є сумою поверненої позики. Тобто вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договору позики.
Відповідно до п.п. З та 4 ч.І ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на» умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного, депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній ’валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору;
Тобто законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. В даному випадку відповідач вважає, що кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця
На думку відповідача, судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа договору, та суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст, 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідач звертає увагу, що результатом виявлення нікчемних правочинів у відповідно не включення осіб, за участю яких вони вчинялися, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування є недопущення необґрунтованого збільшення розміру кредиторських вимог у відповідності до ст. 29 Закону № 4452-VI і відповідно захист прав кредиторів всіх черг та недопущення порушення правил черговості задоволення вимог кредиторів згідно зі ст. 52 Закону № 4452-VI, що свідчить про прийняття, рішення пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що повністю узгоджується з принципами, зазначеними в п. 8 ч. З ст. 2 КАС України.
На думку відповідача, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норми матеріального права, судом першої інстанції були зроблені висновки, що не відповідають обставинам справи, що в сукупності із неправильно дослідженими доказами у справі привели до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що  06.11.2015 між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ  "Банк Михайлівський" (банк) укладено договір № 980-077-000000149 від 06.11.2015, відповідно до якого банк по ініціативі клієнта відкриває  клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні  для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково – касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобов`язується оплачувати послуги банку.
Також, 06.11.2015 укладено договір № 980-077-000146771, згідно до умов якого ОСОБА_1 передає у власність ПАТ "Банк Михайлівський"  грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а ПАТ  "Банк Михайлівський" - зобов`язується повернути кошти ОСОБА_1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором. 
Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено, що сума коштів, які передаються за договором, складає 20000,00 грн, банк сплачує проценти  у безготівковій формі на рахунок позивача № НОМЕР_1  в ПАТ "Банк Михайлівський" та повертає кошти у безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Михайлівський".
В пункті 1.4 даного договору зазначено, що ОСОБА_1 підтверджує, що повідомлена та згодна, що цей договір укладений між нею  та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" через повіреного ПАТ  "Банк Михайлівський", який вчиняє дії від імені, в інтересах та за рахунок довірителя.
В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором  № 980-077-000146771 від 06.11.2015 між ОСОБА_1 (кредитор) та ПАТ  "Банк Михайлівський" (поручитель)  та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр"  (боржник) 06.11.2015 укладено договір поруки № 980-077-000146771, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань, що виникли/можуть виникнути в майбутньому на підставі договору про залучення коштів, протягом дії цього договору .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до  Близнюківського районного суду Харківської області із позовом  до ТОВ  "Інвестиційно - розрахунковий центр", ПАТ "Банк Михайлівський",  в якому просила суд захистити її права як споживача за договором № 980-077-000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" від 06.11.2015, визнати нікчемною операцію за платіжним дорученням №1003147 від 06.05.2016 та зобов`язати ПАТ "Банк Михайлівський" повернути їй безпідставно перераховані з її рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 22570,00 грн, а крім того, стягнути із банку матеріальну шкоду у розмірі 9741, 22 грн, 3% річних у сумі 1174,90 грн, моральну шкоду у розмірі 20000 грн.
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області  від 20.12.2018 по справі № 612/55/18 встановлено наступні обставини. 
Після закінчення строку,  зазначеного у підпункті 3) пункту 1.2 договору № 980-077-000146771 від 06.11.2015 позивач звернулась до відділення ПАТ "Банк Михайлівський" із заявою від 19.08.2016 щодо отримання належних їй грошових коштів та відсотків. Так на звернення від 19.08.2016 від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" надано відповідь (лист вих. № ЗГ1(К)/6038 від 02.09.2016 року), в якому повідомлено, що розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 по 12.07.2018  включно. Також, у вказаному листі зазначалося, що на підставі ст.ст.37,38, 48 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" переказ коштів на її рахунок (трансакція) визнано нікчемним. Повідомлено, що у зв`язку з цим позивач не включена до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. До цього листа долучено повідомлення про нікчемність правочину № ЗГ1 (К)/6038 від 02.09.2016. У вказаному повідомленні про нікчемність правочину зазначено, що переказ коштів (транзакція), здійснена на  рахунок ОСОБА_1 є нікчемним.  Листом № ЗГ1(К)/6037 від 02.09.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що в межах повноважень, встановлених Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 826 від 26.05.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2016 за № 863/28993, виплати коштів за її рахунками № НОМЕР_2 ), 26304524550601(840) тимчасово обмежені, на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За результатами перевірки правочинів (у тому числі договорів), вкладники ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами, будуть включені до реєстру вкладників. На чергове звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2016 за вх. № С-26016/16, надійшла відповідь (лист вих. № 37-036-46188/16 від 02.12.2016) за підписом заступника директора-розпорядника фонду, в якому йшлося про те, що в ході перевірки були виявлені факти здійснення банком низки незаконних операцій (правочинів), в ході проведення яких, залучалися кошти фізичних осіб ТОВ "ІРЦ". Такі операції (правочини), на підставі частини третьої     статті 38 вказаного Закону визнані нікчемними уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ "Банк Михайлівський", а зазначені клієнти банку, які укладали договори про залучення коштів з ТОВ "ІРЦ" не були включені до реєстру вкладників на виплату відшкодування за рахунок коштів Фонду. Також зазначалося, що з метою відшкодування коштів фізичним особам, які уклали договори з ТОВ "ІРЦ", за посередництвом ПАТ "Банк Михайлівський" 15.11.2016 Верховною Радою України було прийнято     Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг" № 1736-VIII. ОСОБА_1 пропонувалося у зв`язку з цим, подати документи до центрів обслуговування клієнтів ПАТ "Банк Михайлівський".      Із платіжного доручення № 1003147  від 06.05.2016 вбачається, що ОСОБА_1 як платник через ПАТ "Банк Михайлівський " 06.05.2016 перерахувала ТОВ "ІРЦ" 22570,00 грн, як підставу перерахування зазначено договір № 980-077-000234776 від 06.05.2016. Платіжне доручення з "мокрим" штампом банку вивчене у судовому засіданні. Отже, цим платіжним дорученням підтверджено, що станом на 06.05.2016 на рахунку   ОСОБА_1 у ПАТ "Банк Михайлівський" були кошти у вказаному розмірі. Крім того, зазначена обставина підтверджується і відомостями з відзиву ПАТ "Банк Михайлівський" на позов. Зокрема, там зазначено, що 06.04.2016 ТОВ "ІРЦ" повернув на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ "Банк Михайлівський" кошти в сумі 20317,78 грн саме згідно договору № 980-077-000146771 від 06.05.2015. Після цього з банківського рахунку ТОВ "ІРЦ" 19.05.2016 ОСОБА_1 здійснено повернення 22570,00 грн як "повернення коштів згідно договору № 980-077-000234776 від 06.05.2016, а крім того, 207,18 грн процентів за цим договором. Ухвалою суду від 17.11.2018 у підготовчому судовому засіданні зобов`язано  ПАТ "Банк Михайлівський " та ТОВ "ІРЦ" надати до суду до 11.05.2018 для вивчення у судовому засіданні оригінал вказаного договору. Станом на 20.12.2018 вимога суду не виконана.
З мотивів того, що у ПАТ "Банк Михайлівський" не було належної правової підстави розпоряджатися грошовими коштами позивача, які знаходилися на її поточному рахунку, без її особистого на те розпорядження, рішенням  Близнюківського районного суду Харківської області від 20.12.2018 по справі № 612/55/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано нікчемною операцію по перерахуванню коштів у сумі 22579,00 грн ПАТ "Банк Михайлівський" ТОВ  "Інвестиційно - розрахунковий центр" на підставі платіжного доручення №1003147 від 06 травня 2016 року, в іншому -  у задоволенні позову відмовлено.
Вказане рішення суду 28.01.2019 набрало законної сили. 
Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
З метою отримання належних коштів, позивач 01.03.2019 звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ "Банк Михайлівський".
Так, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в листі № б/н повідомив ОСОБА_1 про те, що в ході перевірки була встановлена нікчемність правочинів (транзакції) з перерахування коштів 19.05.2016 від ТОВ "Інвестиційно - розрахунковий центр" на рахунок № НОМЕР_3 . Враховуючи викладене та в силу положень статей 215, 216 ЦК України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивача не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів. Також, у вказаному листі зазначено, що з 21 листопада 2016 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" здійснюється прийом та вивчення документів, зокрема, договорів на предмет наявності норм, згідно з якими банк виступив повіреним за відповідним договором. При цьому, договір № 980-077-000234776 від 06.05.2016 до ПАТ "Банк Михайлівський" для перевірки не надавався. Відповідно, у Фонду відсутні підстави для внесення змін та доповнень до реєстру відшкодувань вкладниками для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.
В листі № ЗГ1"К"/0515 від 04.04.2019 ПАТ "Банк Михайлівський" зазначило, що за результатами аналізу поданих документів визначено, що договір № 980-077-000146771 від 06.11.2015 був виконаний в повному обсязі, жодних невиконаних зобов`язань грошового характеру перед позивачем станом на дату подання заяви за цим договором не існує, а договір закінчився 06.05.2016. З огляду на викладене, вістуні правові підстави для включення інформації про ОСОБА_1 до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно та призначено Іраклієнко Ю.П. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.
Не погоджуючись з тим, що відповідач не включив позивача до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077-000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду із визначенням суми що підлягає відшкодуванню у розмірі 22570,00 грн., є порушенням прав позивача на отримання належних йому коштів та є протиправною бездіяльністю відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», називається тимчасовою адміністрацією.
Відповідно до частини 2, 3, 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
При цьому, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина 3 статті 36 Закону № України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.
Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.
Частинами 2, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Згідно частини 3 статті 38 вказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до  Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм  законодавства. Порядок  виявлення  нікчемних  договорів, а також  дій  фонду  у разі їх виявлення визначаються  нормативно - правовими  актами Фонду.
Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів) укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.
Відповідно до пункту 12 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860, передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.
Пунктом 6 розділу III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.
З матеріалів справи вбачається, що в ході перевірки, була встановлена нікчемність правочину з перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський".
Отже, до запровадження в Банку тимчасової адміністрації позивач уклав з ПАТ "Банк Михайлівський" договір банківського рахунку, на підставі якого йому відкрито поточний рахунок в цьому Банку.
Уповноважена особа Фонду не включив позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв`язку з тим, що транзакції, здійснені ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на розрахунковий рахунок позивача, є нікчемними.
Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).
Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.
У випадку, якщо правочин порушує публічний порядок, він є нікчемним у відповідності до вимог статті 228 Цивільного кодексу України. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Як зазначено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
З матеріалів справи вбачається, що даний договір був укладений позивачем не з банком, а  з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", ПАТ "Банк Михайлівський" виступав в даних правовідносинах повірителем. Кошти перераховані позивачем на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр". Повернуті кошти були також від вказаного товариства на рахунок позивача у банку в рамках взаємовідносин позивача з товариством, а не позивача із банком, чи товариства та банку.
Таким чином, враховуючи викладене вище, посилання відповідача на положення пунктів 7, 9 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як і на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку не вбачається обмежень щодо віднесення позивача до категорії вкладників, а сум, які надійшли (повернулися) на його рахунок - до категорії вкладу, оскільки за відносинами між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" банк у даному випадку виконував лише розрахунково-касове обслуговування рахунків.
Договір, укладений позивачем з банком, також не має ознак нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, перелічених у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки не містить в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, як і не містить ознак штучного створення зобов`язань Фонду по відшкодуванню вкладів за рахунок Фонду.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Отже, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям визначеним змінами, внесеними до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг», а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.
Посилання апелянта на нікчемність правочинів з виконання платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Правочин є нікчемним відповідно до Закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку і видане відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №820/1648/17 від 04.07.2018 року, №910/12294/16 від 11.04.2018 року, №910/24198/16 від 16.05.2018 року та №910/17448/16 від 16.05.2018 року.
Таким чином, оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього рішення. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір банківського вкладу позивача є нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даного договору, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для невключення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.
Отже, у розумінні статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором банківського рахунку, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.
Крім того, враховуючи те, що 06.05.2016 на рахунку позивача знаходилися грошові кошти в розмірі 22570,00 грн та ту обставину, що операція по перерахуванню коштів на підставі платіжного доручення № 1003147 від 06.05.2016 рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 20.12.2018 по справі № 612/55/18 визнана  нікчемною, уповноважений Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолій Богдан Володимирович в порушення норм чинного законодавства протиправно не подає до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 980-077- 000000149 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозит)" до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування  коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.
Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківскього окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі № 520/6918/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариство "Банк Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі № 520/6918/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  08.10.2020 року