КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 369/7772/15-ц                                                             Головуючий у 1-й інст. - Ковальчук Л.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/12343/2020                                                     Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       Рубан С.М.
суддів                             Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.  
при секретарі                 Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Ковальчук Л.М. у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій просила скасувати заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Посилається на те, що 14.06.1997 року вона уклала шлюб з  ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі вони отримали кредит від ПАТ КБ «Надра», який було оформлено на ім`я ОСОБА_2 . Нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу за реєстровим №8051 та земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу за реєстровим №8050, є спільною сумісною власністю подружжя. З часу придбання вказаного будинку їхня сім`я фактично проживає у ньому. Ухвалене заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року стосується прав та інтересів ОСОБА_1 .
Зазначає, що ПАТ КБ «Надра» під час укладення кредитного договору та додаткової угоди №1 не було надано графік платежів з докладним розписом сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. З кредитного договору і додаткової угоди №1 вбачається, що у ньому немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які відповідно до п.2.1,2.4 та п.3.2,3.4 Правил є обов`язковими. Відсутність умов в кредитному договорі, які визнані обов`язковими для даного виду свідчать про те, що такий договір не є укладеним, а відповідно на підставі нього не можуть виникати права та обов`язки. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення періодичних платежів (несплаченого кредиту та відсотків), а також пені вже після спливу загальної та спеціальної позовної давності, встановленої статтями 257, 258 ЦК України.     
Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву про перегляд заочного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами задовольнити. Скасувати заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року і направити справу до Києво - Святошинського районного суду Київської області для проведення судового розгляду. 
Посилається на те, що під час розгляду справи судом не були встановлені істотні для справи обставини, які існували під час розгляду спору та про які їй не було відомо, зокрема щодо умов кредитного договору та додаткової угоди №1, необґрунтованості розрахунку заборгованості позивача, а також спливу позовної давності. В оскаржуваній ухвалі суд послався на постанову Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року, проте у зв`язку з тим, що скаржник не була залучена до судового розгляду даної справи, не приймала в ній участі, вона була позбавлена можливості оспорити фактичні обставини. Крім того, вказані судові рішення, на які послався суд першої інстанції не спростовують порушених прав скаржника у зв`язку з прийняттям заочного рішення суду.     
 
Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої заяви не вбачається, що заявникові не було відомо про існування обставин на час розгляду справи, на які він посилається як на підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, враховуючи те, щоОСОБА_1 виступала в якості відповідача та третьої особи в спорах, які розглядались про визнання кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою, тому їй було відомо про обставини, які існували під час розгляду справи за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявником не надано нових доказів на спростування правових висновків, до яких дійшов суд першої інстанції в рішенні від 17.12.2015 року. 
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року задоволено позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до  ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 8059, а саме на нерухоме майно: житловий будинок за АДРЕСА_1 , житловою площею 45,4 кв.м., загальною площею 272,9 кв.м. що належить  ОСОБА_2  згідно договору купівлі-продажу за реєстровим № 8051; земельну ділянку розташовану в  АДРЕСА_1 площею 0,0809 і кадастровий номер 3222486201:01:036:0012, що належить ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу за реєстровим          № 8050 з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за кредитним договором                                № 480/П/99/2007-840 від 18.09.2007 року у розмірі 802 003,34 долари США 34 центи, що за курсом Національного Банку України станом на 25.06.2015 року становить 16 984 842,77 грн 77 коп. шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого проваджена за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 654,00 грн.(т.1, а.с.42-44)
Постановою апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до  ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки(т.1, а.с.199-202).
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року постанову апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року скасовано, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишено в силі (т.1, а.с.233-238).
 
Звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилається на те, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року стосується її прав та інтересів. Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , вона посилається на обставини, які вважає підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, а саме: кредитний договір та додаткова угода до нього є недійсними, оскільки не відповідають вимогам цивільного законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а також є несправедливими в цілому. Зазначає, що під час укладення кредитного договору та додаткової угоди №1 не було надано графік всіх платежів із докладним розписом сукупності вартості кредиту за кожним платіжним періодом, не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, позивач звернувся з вимогою про стягнення періодичних платежів та пені після спливу строку позовної давності. 
Згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.
Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.
Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1997 року, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 572 (т.2, а.с.17).
Згідно Акта депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Шпак Л.Г. № 17 від 16.04.2019 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с.18).
Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 480/П/99/2007-840, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 864 190 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних строком до 18 вересня 2037 року.
30 грудня 2010 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра»та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18 вересня 2007 року.
В забезпечення виконання умов кредитного договору 18 вересня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра»та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 272,9 кв.м. та майнові права на земельну ділянку площею 0,0809 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право набуття у власність у іпотекодавця житлового будинку та земельної ділянки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. від 18.09.2007 року за № 8051, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 18.09.2007 року.
Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання умов кредитного договору 18вересня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір поруки, заумовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 18.09.2007 року.
Відповідно до умов п. 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі.
Заперечуючи проти заяви про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами представник позивача ПАТ «КБ «Надра» в письмових запереченнях на заявупосилався на те, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  подавались позовні заяви до ПАТ «КБ «Надра» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору від 18.09.2007 року      № 480/П/99/2007-840, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та  ОСОБА_2 . 
Крім того, представник ПАТ «КБ «Надра» вказав, що ОСОБА_1 виступала в якості відповідача та третьої особи в спорах, які розглядались про визнання кредитного договору недійсним та визнання поруки припиненою, тому ОСОБА_1 було відомо про обставини, які існували під час розгляду справи за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. до  ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Оскільки доводи  ОСОБА_1  про те, що обставини викладені нею є нововиявленими та мають істотне значення для вирішення спору, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, натомість заявник відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у своїй заяві, суд дійшов вірного висновку, що вони є безпідставними та необґрунтованими.
 
Посилання ОСОБА_1 на обставини, що кредитний договір та додаткова угода до нього є недійсними, а умови викладені в них суперечать вимогам цивільного законодавства, як на підставу для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки.    
Твердження скаржника про те, що постанова Апеляційного суду  Київської області від 19 грудня 2017 року та постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року постановлені у вказаній справі не спростовують порушених прав ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям заочного рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного. 
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності, який включає в себе принцип  остаточності  рішень  суду.
В національному законодавстві даний принцип закріплений в ст. 129 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» було наголошено, що  право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано  пунктом  1  статті  6  Конвенції, має розумітися у світлі преамбули  Конвенції,  у  відповідній  частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності,  який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу  остаточності  рішень  суду. 
Цей принцип наголошує,  що  жодна  зі  сторін  не  має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду  просто  тому, що  вона  має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
У справі «Науменко проти України» Європейський суд  з прав людини також наголошував, що одним  з  основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
 Правова  певність  передбачає    дотримання    принципу res judicata,    тобто,  принципу  остаточності    рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної  справи.  Скасування такого рішення призводить  до порушення принципу юридичної  певності  і  «права  на  суд» відповідно до ст. 6 параграф 1 Конвенції.
У справі «Желтяков проти України» судом було зазначено, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
У вказаному рішенні  Європейський суд  з прав людини також наголошував, що суд повинен з`ясувати, чи вимагає ситуація грубого втручання у остаточне рішення суду, зокрема, якщо було допущено серйозне порушення процесуальних норм або висновки суду були завідомо неправильними. 
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року постанову апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року скасовано, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишено в силі.
В даному випадку,  скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд остаточного судового рішення, ухваленого близько п`яти років тому. 
При цьому, у заяві не зазначено жодних об`єктивних обставин, які б були підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
За таких обставин, виходячи з принципу верховенства права, фундаментальним аспектом якого є принцип юридичної визначеності, які передбачають повагу до принципу остаточності рішень суду, враховуючи необґрунтованість, безпідставність вказаних в апеляційній скарзі доводів, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи не можуть слугувати підставою для  скасування остаточного та обов`язкового судового рішення та перегляду його за нововиявленими обставинами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
          Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.
 
            Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
           Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

            Головуючий                                     Рубан С.М. 
  
    Судді                                               Заришняк Г.М.
 
                  Мараєва Н.Є.