У х в а л а  
      
15 жовтня 2020 року                                                                   
м. Київ
 
справа № 755/21068/14-ц
провадження № 61-44752св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),                  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», 
третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у складі судді Чех Н. А., на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у складі судді Чех Н. А. та на постанову Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А., у справі за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві про визнання договору довічного утримання недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги  ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та на постанову Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до  08 лютого 2020 року.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
                                                                                                
У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в місті Києві, про визнання договору довічного утримання недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вересні-листопаді 2011 року із засобів масової інформації він почув рекламу Центру допомоги та соціального захисту (населення) пенсіонерів. На той час він зловживав спиртними напоями, а тому постійно потребував додаткових коштів для придбання алкоголю. В Центрі йому запропонували укласти договір довічного утримання взамін передачі у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Його сестра, яка разом із ним є співвласником вказаної квартири, пояснила наслідки укладення цього договору та відмовила від його укладення. Згодом він знову звернувся до вказаного Центру, де йому підготували всі необхідні для відчуження документи. За пропозицією Центру договір довічного утримання було укладено з ОСОБА_4 . При укладенні договору довічного утримання він фактично не ознайомився з його текстом, одразу підписавши договір, щоб швидше отримати грошові кошти. Згодом з`ясувалося, що умови, на яких було укладено договір довічного утримання, є невигідними для нього, оскільки крім невеликої щомісячної суми грошового утримання та оплати частини комунальних платежів він не мав права ні на яке інше утримання. Вважав, що договір укладений ним під впливом помилки.
З урахуванням викладених обставин, а також положень статті 229 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 01 грудня 2011 між ним та ОСОБА_4 . 
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року допущено заміну померлого позивача ОСОБА_2 на його правонаступника -  ОСОБА_1 та відновлено провадження у справі.
У вересні 2015 року ОСОБА_5 було уточнено позовні вимоги ОСОБА_6 , в яких остання просила визнати договір довічного утримання від 01 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С. за реєстровим № 3-4213, недійсним на підставі частини другої статті 8, статті 3, статті 203 та статті 228 ЦК України. Також просила застосувати наслідки нікчемності договору, який порушує публічний порядок, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в місті Києві, про визнання договору довічного утримання недійсним відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено тієї обставини, що договір довічного утримання було вчинено ОСОБА_2 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах або під впливом помилки. Позивачем також не доведено, що вказаний правочин порушує публічний порядок та вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
 
Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат                          Лошаков Д. С. звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього.
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Лошаковим Д. С., відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишено без змін.

 
Не погодившись з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Лошаков Д. С. оскаржив його в касаційному порядку.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом                                                  Лошаковим Д. С., задоволено.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до                      ОСОБА_3 , ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в місті Києві про визнання договору довічного утримання недійсним скасовано.
Позов ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання договору довічного утримання недійсним задоволено.
Визнано недійсним договір довічного утримання від 01 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р. С., реєстровий номер 3-4213.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач в дійсності помилився щодо змісту правочину, оскільки, маючи потребу у грошових коштах, вважав, що ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» надасть йому соціальну підтримку у вигляді грошової допомоги, без позбавлення його власності на єдине житло.
Узагальнені доводи касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду,                                  ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року (про залучення правонаступника та відновлення провадження у справі), рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року, постанову Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи інших учасників справи
 
01 листопада 2018 року на адресу Верховного Суду від  ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому позивач просить суд вказану касаційну скаргу  залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
05 листопада 2018 року на адресу Верховного Суду від представника  ОСОБА_1 - адвоката Лошакова Д. С. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник позивача просить суд касаційну скаргу   ОСОБА_3 залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
24 жовтня 2018 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.
 
Пунктом 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягають судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Проте ОСОБА_3 оскаржила в касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції від 17 червня 2015 року про залучення правонаступника та відновлення провадження у справі, яка не була предметом апеляційного перегляду. 
 
Разом із тим, ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження  і щодо ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі                 № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. 
Вказана правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
Враховуючи те, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 відкрито ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року і в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, тому касаційне провадження в цій частині необхідно закрити.
Керуючись статтями 19, 260, 389, пунктом 1 частини другої статті  394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання договору довічного утримання недійсним закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
  Судді:	  С. Ю. Бурлаков   А. Ю. Зайцев	
 	  Є. В. Коротенко    М. Ю. Тітов