ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 460/3140/19 пров. № А/857/4523/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Шевчук С.М., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
позивач: не з`явився,
відповідач: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 460/3140/19 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
суддя в 1-й інстанції – Жуковська Л.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено.,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 24.02.2020,-

                                              В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №001661305 від 10.07.2019 та №0001671305 від 10.07.2019.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення – рішення прийняті з порушенням чинного законодавства України, оскільки акт перевірки не має посилань на конкретні первинні документи, на підставі яких було встановлено правопорушення, не вказані номери, вид первинних документів (платіжна відомість, видатковий ордер, платіжне доручення), що не дає змогу встановити чи дійсно дохід виплачувався без сплати податків. Також вказує про те, що штрафна санкція застосовується коли було встановлено факт сплати ПДФО у розмірах менших, ніж встановлено Податковим кодексом України, при цьому штрафна санкція у розмірі 50% та 75% може бути застосована до податкового агента лише тоді, коли протягом 1095 днів було прийняте податкове повідомлення – рішення за подібні порушення. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України замінено Головне управління ДФС у Рівненській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Рівненській області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №001661305 від 10.07.2019. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0001671305 від 10.07.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за даними бухгалтерського обліку платника та даними перевірки встановлено, що сальдо по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.06.2016 становить 20049,30грн. по К-ту. У періоді, що перевірявся податок на доходи фізичних осіб доходів по К-ту рахунку 641.1 склав 991671,04грн., по Д-ту рахунку 641.1 склав 972221,78грн. Станом на 31.03.2019 сальдо по Д-ту рахунку 641.1 становить 39498,56грн.; сальдо по військовому збору станом на 30.06.2016 становить 1784,10грн. по К-ту. У періоді, що перевірявся військовий збір, який визначений відповідно до пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу по Кт 642 становить 84610,73грн., перераховано до бюджету Дт 642 - 83070,48грн. Станом на 31.03.2019 сальдо по Кт.642 становить 3324,35грн. Крім того, перевіркою встановлено несплату (неперерахування) до бюджету, у періоді, що перевірявся, податковим агентом - філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору після настання граничних термінів сплати податку та збору до бюджету передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору та у випадках, коли дохід виплачувався одночасно зі сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Також вказує на помилковість покликань відносно того, що в розрахунку не було перевірено факт несплати до бюджету ПДФО та військового збору за кожною конкретною (персоніфікованою) особою, оскільки підсумкові суми утриманого та перерахованого до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору узагальнені платником самостійно у регістрах бухгалтерського обліку та під час перевірки звірені з первинними документами, за результатами чого встановлено, що до складу загального місячного оподаткованого доходу Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» включені доходи, визначені пп.164.2.1, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України та база оподаткування Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» ДП «Рівненський облавтодор» визначена у відповідності до п.164.6 ст.164 Податкового кодексу України.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року в справі №460/3140/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено планову виїзну документальну виїзну перевірку Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 31.03.2019.
За результатами цієї перевірки контролюючим органом складено акт від 14.06.2019 №1215/17-00-14-01/39255066 «Про результати виїзної планової перевірки Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», встановлено порушення:
- пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.6 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та п. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, яке полягало в несплаті (неперерахування) до бюджету податковим агентом – Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 ПК України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб та у випадку, коли дохід виплачувався одночасно зі сплатою податку на доходи фізичних осіб та неподанні податковим агентом - Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 ПК України, за період з 01.07.2016 по 31.03.2019;
- пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, за яким встановлено несплату (неперерахування) до бюджету податковим агентом – Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» сум належного до сплати військового збору, утриманого із заробітної плати після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала податку та у випадках, коли дохід виплачувався одночасно зі сплатою військового збору та неподання податковим агентом - Філії «Любомирський асфальтобетонний завод» Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
10.07.2019 на підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: №001661305 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у сумі 103170,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 101932,44грн., нарахування пені в сумі 1237,59 грн. (а.с.8); №0001671305 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у сумі 5331,49 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 5255,31грн., нарахування пені в сумі 76,18 грн. (а.с.9).
Зазначені податкові повідомлення-рішення від 10.07.2019 за результатами оскарження їх в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарг від 29.09.2019 №2867/6/99-00-08-05-04 залишені без змін, а скарга без задоволення (а.с.24-27; 187-189).

Не погоджуючись з прийнятими Головним управлінням ДФС у Рівненській області податковими повідомленнями-рішеннями №001661305 від 10.07.2019 та №0001671305 від 10.07.2019 та вважаючи їх протиправним, і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, та без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, оскільки під час розгляду справи встановлено відсутність порушень з боку позивача вимог статті 127 ПК України, і, як наслідок, безпідставність застосування до нього штрафних санкцій, визначених зазначеною статтею. Також, зазначено, що відповідачем не доведено жодного випадку сплати податковим агентом податку з простроченням, отже підстави для нарахування пені відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст.129 ПК України об`єктивно були відсутніми.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно з пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Підпунктами 168.1.5, 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що в разі якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
Відтак, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий ПДФО під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені ПК для місячного податкового періоду.
Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
З наведеного слідує, що ст.127 ПК України передбачає відповідальність за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, тобто, в такому випадку платником податків має бути допущена бездіяльність в частині виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 168 ПК України. Так, обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.
Визначаючи предмет доказування у справі, суди повинні виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у його постановах від 12.06.2018 у справі № 822/2198/17 та від 21.08.2018 у справі №817/481/17.
Пунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 визначено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Однак, у даному випадку акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку ст.127 ПК України не містить чітких фактів щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, фактів, які ґрунтуються на належних доказах (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу, що свідчить про безпідставне та необґрунтоване застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій, оскільки контролюючим органом не доведено складу податкового правопорушення передбаченого зазначеною статтею.
Необхідно також зазначити, що як податок на доходи фізичних осіб, так військовий збір є – персоніфікованими, а саме утримуються та сплачуються з конкретного доходу конкретної людини за певний визначений період та на певну визначену дату.
Для того, щоб з`ясувати чи був факт порушення, за яке передбачена штрафна санкція за ст.127 ПК України, ревізорам потрібно за кожним випадком нарахування та виплати доходу кожній окремій фізичній особі (у даній справі - за кожним випадком нарахування та виплати заробітної плати кожному працівнику позивача) перевірити суму утриманого та перерахованого відповідного податку, за кожною окремою виплатою та за кожною окремою фізичною особою.
Водночас, акт перевірки містить лише певні суми та дати, без посилання на конкретні первинні документи (їх дату, номер та вид) та без жодних чітких розрахунків, які чітко і недвозначно вказують на встановлення факту порушення, не може бути визнаний як належний і допустимий доказ. Крім цього, позивачем долучено до матеріалів справи письмові докази, з яких вбачається, що ним, як податковим агентом, було виплачено дохід одночасно зі сплатою податку на доходи фізичних осіб та військового збору. При цьому, дати несвоєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що відображені у акті перевірки не завжди співпадають.
Як встановлено, в матеріалах справи не містять належних і допустимих доказів того, що позивачем було здійснене порушення, за яке застосовується штрафна санкція передбачена ст.127 ПК України. Поряд з цим, позивачем надано письмові доказами, які спростовують висновки ревізорів, що викладені в акті перевірки.
Відповідно до пп.169.4.3 п.169.4 ст.169 ПК України роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.
Тобто, коли податковий агент виявив, що не сплатив податок на доходи фізичних осіб повністю, він має право виправити таку помилку, і перерахувати весь податок без штрафу, за ст.127 ПК України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у його постановах від 21.08.2018 в справі №817/3847/14 та від 08.10.2019 у справі №820/5099/18.
Згідно з абз.3 п.50.1 ст.50 ПК України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті подати податку декларацію і сплатити штраф на рівні 3% та 5%.
Однак в даному випадку відповідачем не надано доказів того, що позивачем було виплачено дохід, а податок на доходи фізичних осіб та/чи військовий збір з нього не було утримано, або не перераховано до бюджету на момент перевірки.
Аналіз норм ст.50, ст.127, п.169.4 ст.169 ПК України вказує на те, що законодавство дозволяє податковому агенту в межах податкового року заплатити повністю своєчасно несплачений (при виплаті доходу) податок на доходи фізичних осіб без застосування штрафу за ст.127 ПК України, натомість контролюючий орган повинен застосувати штрафну санкцію за ст.126 ПК України.
Відтак, з врахуванням зазначеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що накладання підвищеної штрафної санкції на податкового агента, який перерахував повністю суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у тому самому розмірі, що й на особу яка взагалі не перерахувала податки до бюджету, і в той же час надання можливості платникам інших податків (податку на прибуток, податку на додану вартість) сплачувати податки із запізненням, лише зі сплатою штрафу на рівні 3%-5% є прямими ознаками дискримінації, відтак відповідач діяв у незаконний спосіб, коли застосовував до позивача штрафну санкцію за ст.127 ПК України.
Відносно нарахування позивачеві пені, необхідно зазначити наступне.
Згідно з пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Відповідно до абз.2 п.129.4 ст. 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено факту того, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір позивачем сплачено з простроченням, відтак відсутні підстави для нарахування позивачеві пені за пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України.
Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог повністю, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення №001661305 від 10.07.2019 та №0001671305 від 10.07.2019 є протиправними, а відтак підлягають скасуванню.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого    2020 року у справі № 460/3140/19 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2020 року.