УХВАЛА

16 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/3322/19
адміністративне провадження № К/9901/24709/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2020 року у справі №420/3322/19 за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Михайлішина Олександра Івановича, Військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Борисова Євгена Михайловича, Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив: 
- визнати протиправною діяльність військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , пов`язану з призовом на строкову військову службу ОСОБА_2 , що виразилася у невиконанні зобов`язання ведення персонального якісного обліку та нездійснення належного контролю за веденням військового обліку призовників, зокрема, ОСОБА_2 ;
- визнати протиправною бездіяльність військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , пов`язану з призовом та звільненням зі строкової військової служби з Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця строкової служби ОСОБА_2 , що виразилася у відмові призначити комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, складає акт обстеження та надсилає його військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- стягнути з військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі п`ятнадцять тисяч гривень;
- визнати протиправним та скасувати рішення військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 , рішення військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_4 та рішення командира Військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_2 ;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) прийняти відповідне рішення щодо дострокового звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_2 у зв`язку з необхідністю стороннього догляду за хворим батьком ОСОБА_1 , який потребує постійного стороннього догляду і допомоги.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від              12 червня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_3 щодо непризначення комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця, та ненадіслання актів обстеження військовому комісару Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зверненнями ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності– як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження військової служби (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). 
Враховуючи зміст оскаржуваних рішень та касаційної скарги, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, є справою незначної складності.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України, 

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від                       20 грудня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від           13 червня 2020 року у справі №420/3322/19 за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара Ізмаїльського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Михайлішина Олександра Івановича, Військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Борисова Євгена Михайловича, Військової частини НОМЕР_1 Одеського загону морської охорони, треті особи: ОСОБА_2 , Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк