КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 378/401/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13011/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
23 листопада 2020 року                                                                                                     м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                              
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                   
                                         
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гуртовенко Р.В.,-    
 
   встановила:
 
У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитну заборгованість згідно анкети-заяви б/н від 17 листопада 2012 року за тілом кредиту в сумі 22 740 грн 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 982 грн 05 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума кредитних коштів.
Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був ознайомлений саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил, і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що 17 листопада 2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 грн 00 коп.
Крім того, банк вказав, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12 квітня 2020 року становить 48 669 грн 89 коп., з яких:
-        22 740 грн 32 коп. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита;
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками;
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;
-        7 945 грн 75 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
-        15 190 грн 01 коп. - нарахована пеня;
-        500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина);
-        2 293 грн 80 коп. - штраф (процентна складова).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження позовних вимог банком надано анкету-заяву № б/н від 17 листопада 2012 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 листопада 2012 року, виписку за договором № б/н станом на 13 квітня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про надання кредитних карток.
Згідно даних, зазначених у анкеті-заяві, ОСОБА_1 виявив бажання отримати карту «Універсальна», з кредитним лімітом у розмірі 5 000 грн 00 коп. 
З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом та періодично погашав заборгованість.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредита у розмірі 22 740 грн 32 коп., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті.
При цьому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафами є безпідставними.
Так, у наведеній анкеті-заяві від 17 листопада 2012 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У анкеті-заяві від 17 листопада 2012 року розмір процентної ставки не зазначений.
Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачемкредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не маючи жодних доказів проти вимог позивача в обґрунтування рішення послався лише на судову практику, яка не може бути доказовою базою, колегія суддів оцінює критично, оскільки при вирішенні спору суд правильно застосував норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту, оскільки банк надав відповідачу кредит, який останній не повернув, а сплата відсотків є оплатою за користування кредиту, колегія суддів не приймає, оскільки в анкеті-заяві розмір процентної ставки не зазначений, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 серпня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-       
   постановила:
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2020 року.

 
Головуючий                                                                                                       Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                 О.Ф. Лапчевська

 
                                                                                                                            С.Г. Музичко