Справа № 156/619/20  Провадження №33/802/754/20 	Головуючий у 1 інстанції:Федечко М. О. 	
Категорія: ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП  	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., захисників Шостака В.В., Машевської Л.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого оператором ДПСУ інс-II категорії, на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 22 вересня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду провадження відносно ОСОБА_1 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, разом з тим останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушеня, передбаченого ч.1 ст.  130  КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в 10200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі420, 40 гривень.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22 червня 2020 року о 15 год. 30 хв. в с. Лежниця, Іваничівського району, Волинської області керував автомобілем ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР.
У поданій апеляції ОСОБА_1 вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимог законодавства, при цьому суд порушив право на захист. Останній зокрема вказує, що судом було залишено поза увагою ту обставину, що проведення огляду на стан сп`яніння відбувалося з порушенням вимог законодавства, а тому його результати не можна вважати дійсними. Окрім того, встановлений лікарем діагноз «гостра алкогольна інтоксикація» не відповідав дійсності. 
Зазначає те, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки жодних допустимих та належних доказів в матеріалах справи немає. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях вказаного адміністративного правопорушення.
Разом з тим, просить суд взяти до уваги, що на момент складання протоколу нормативно-правовий акт та відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння були скасовані.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення захисників, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.
Як вбачається із апеляційної скарги особи, щодо якої складено протоколи – ОСОБА_1 , останнім оспорюється лише факт притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Дану обставину його захисники ствердили і в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом серії ДПР18 №230228 від 22 червня 2020 року(а.с.1), зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис, висновком щодо результатів медичного огляду (а.с.2) та актом медичного огляду (а.с.76) № 44 від 22 червня 2020 року, згідно яких ОСОБА_1 проходив огляд у КНП «Іваничівська центральна районна лікарня» о 17 год. 20 хв., який проводився Алкотестером 6510 та його результат склав 1,79 % проміле; показаннями лікаря ОСОБА_2 даними в судовому засіданні.
Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 , оскільки вони направлені на ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення, нічим не підтверджені, а навпаки спростовані вищевказаними доказами, які є чіткими та послідовними, та узгоджуються з матеріалами справи. 
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист, так як розгляд справи відбувся без його участі, в той час коли він перебував на лікуванні, то суд знаходить останні безпідставними, оскільки судом за клопотаннями ОСОБА_1 та захисника Машевської Л.А. неодноразово відкладався розгляд справи на тривалий термін. Крім цього, в судовому засідання був присутній захисник Шостак В.В., який представляв інтереси ОСОБА_1 . Останній не позбавлений був разом з тим, і сам скерувати на адресу суду письмові пояснення, враховуючи, що провадження в справі тривало майже три місяці. З доводами, які викладені в постанові суду, про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 повністю погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Таким чином, жодних порушень права на захист, зокрема і на правову допомогу, ані працівниками поліції, ані судом допущено не було.
Враховує суд і ту обставину, що апелянт відмовився від права на безпосередню участь в суді апеляційної інстанції. 
Щодо доводів апелянта про скасування нормативно-правового акта та відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння слід зазначити наступне.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Особи, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07 липня 2016 року, згідно з якою керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція ст. 286-1 КК передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Таким чином, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість, у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а навпаки посилена.
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, суддя знаходить доводи скаржника про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, безпідставними.
У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано визнав винним та призначив ОСОБА_1 безальтернативне адміністративне стягнення, яке передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 22 вересня 2020 року щодо нього– без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду          О.М. Клок