П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5418/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів   – Домусчі С.Д.,
                                 – Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, про визнання протиправним   та скасування   рішення, зобов`язання  вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив суд про визнання  протиправним  та  скасування  рішення  Державної  міграційної   служби  України №174-20  від  28.05.2020р.  про  відмову     ОСОБА_1 у  відмові вирішенні питання   про  визнання   біженцем  або  особою,  яка  потребує  додаткового  захисту, зобов`язання Державної міграційної  служби України прийняти  рішення  про  визнання громадянина Індії Раджбхар ОСОБА_2 біженцем або  особою,  яка  потребує   додаткового  захисту.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 30.07.2020 року  о 10:00 год.
З матеріалів  справи  вбачається, що  представник  позивача  двічі  повідомлявся   про  день  та  час  слухання  справи, призначеного  на  30.07.2020 р. та 06.08.2020 р. шляхом  направлення на  зазначену  ним  електронну  пошту  ухвали  про  відкриття  провадження та  повісток  про  виклик(а.с.18, 21, 25-26), однак  у  судове засідання  представник позивача не  з`явився, заяви про розгляд  справи за відсутності  позивача  та  його  представника не  подавав. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року залишено   без    розгляду     адміністративний        позов      ОСОБА_1 до Державної     міграційної    служби     України, про визнання    протиправним     та    скасування     рішення, зобов`язання    вчинити    певні    дії.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог процесуального права, тому просить суд скасувати Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що будь-яких процесуальних документів ні позивачем, ні представником позивача отримано не було, що підтверджується копією виписки з електронної пошти представника позивача, відповідно до якої вбачається відсутність надходження від судді Танцюра К.О. будь-яких процесуальних документів або повідомлень. Таким чином, на думку апелянта, ухвала про залишення позову без розгляду була винесена у відсутності сторін, докази про належне повідомлення позивача або його представника про розгляд справи, направлення на електрону пошту ухвали про відкриття провадження, повісток про розгляд справи, копії ухвали про залишення без розгляду  відсутні, що порушує право позивача на участь у судовому засіданні для надання пояснень та доказів по справі.  
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що у судові   засідання, призначені  на  30.07.2020р. та 06.08.2020р.  позивач не  з`явився, про  причини неможливості  прибуття  в  засідання  суду  не  повідомив. При цьому, неявка  позивача перешкоджає розгляду зазначеної справи у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та з огляду на наступне.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Приписи ч. 5 ст. 205 КАС України визначають, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
З наведеного випливає, що постановлення ухвали про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: позивач повторно не прибув у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причини або не повідомив про причини неявки; позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи; позивачем не подано заяву про розгляд справи за його відсутності; неявка позивача перешкоджає розгляду справи.
Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає залишення позову без розгляду.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.02.2020 року у справі № 500/184/19, від 25.09.2019 року у справі № 815/1394/18, від 19.09.2018 року по справі №826/10538/17.
При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.02.2020 року у справі № 500/184/19, у разі якщо наявних у справі доказів та матеріалів достатньо і неявка позивача, належним чином повідомленого про розгляд справи, не перешкоджає такому її розгляду, суди повинні приймати рішення по суті спору.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 18.12.2019 у справі № 9901/949/18, законодавче формулювання “… якщо неявка перешкоджає розгляду справи” означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.
Частина п`ята статті 205 КАС України сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду.
Разом з тим, загальнообов`язкові процесуальні правила статті 205 КАС України є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду в порядку, встановленому законом, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
Правила цієї статті встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне звернути уваги на сукупність наступних обставин. 
Так, у позовній заяві позивачем не заявлялось жодних клопотань про розгляд справи за його обов`язкової участі або участі його представника.   Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що викладені їм доводи не вимагають обов`язкового їх підтвердження чи додаткового з`ясування у судовому засіданні. 
При відкритті провадження по справі, судом першої інстанції явка позивача або його представника обов`язковою не визнавалась. Водночас, у матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву із копією особової справи позивача на 160 аркушах.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що неявка позивача та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, не перешкоджала її розгляду, оскільки справа могла бути розглянута на підставі наявних у ній доказів, обсяг яких є достатнім.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
При цьому, постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції    фактично позбавив позивача права доступу до суду та допустив надмірний формалізм у тлумаченні процесуального законодавства.
Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року – задовольнити. 
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, про визнання протиправним   та скасування   рішення, зобов`язання  вчинити певні дії – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

        Суддя:                                                                                     О.О. Кравець