Ухвала
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 295/15439/19
провадження № 61-15890ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                         Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за договором, відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                                       ФОП ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 728,17 грн пені, 100 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди), 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на виготовлення суперобкладинок у кількості 200 шт. на загальну суму 4 000,00 грн, зобов`язати ФОП ОСОБА_2 виконати на користь позивача умови договору від 04 січня 2019 року № 04/01-01 в частині усунення своїми силами дефектів обкладинки 100 екземплярів книг та судові витрати.
Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 697,83 грн, 100 000,00 грн майнової шкоди (упущеної вигоди), 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 1 016,98 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 20 лютого                        2020 року в частині задоволених вимог про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) та моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог, в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 судового збору змінено, зменшивши розмір судового збору з                     1 016,98 грн до 768,40 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції зилишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Зазначена справа є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 124 728,70 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» цього показника на рівні             2 102,00 грн складає 210 200,00 грн (100 х 2 102,00). 
Доводи касаційної скарги про те, що справа становить суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача є необґрунтованими. Незгода учасника справи з оскаржуваним судовим рішенням (до чого фактично зводяться доводи касаційної скарги), не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить суспільний інтерес та має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить. Верховний Суд також таких винятків не встановив. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення пені за договором, відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                          М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
І. О. Дундар