ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/910/20  Номер провадження 22-ц/814/2791/20	Головуючий у 1-й інстанції Козир  В. П.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"
на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (зараз – АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.07.2009 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договір про надання банківських послуг є змішаним договором і містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідач ОСОБА_1 своєчасно не виконувала умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом. 
Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 09.09.2020 року у розмірі 12 790, 79 грн. за кредитним договором №б/н від 24.07.2009 року, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10102,96 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 2687,83 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 2102 грн.
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 24.07.2009 у розмірі 2337 гривень 67 коп. станом на 09.09.2020.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного  товариства комерційний банк "ПриватБанк" 384,24  грн. судового збору. 
У іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено.
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки в даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із спливом останнього дня місяця дії картки.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1  звернулася до ПАТ КБ (зараз АТ КБ) «ПриватБанк» із заявою від 24.07.2009 року. (а.с. 21).Згідно вказаної заяви відповідачеві видана кредитна картка з терміном дії – 12/11, з кредитним лімітом – 3000,00 під базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. 
До заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та довідку про видані картки, на яких відсутні підписи позивача про ознайомлення.
Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 09.09.2020 року склала 12 790, 79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10102,96 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 2687,83 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У заяві позичальника від 24 липня 2009 року процентна ставка зазначена у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та довідку про видані картки як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, дані документи не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредитної картки, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.
З розрахунку заборгованості (а.с. 10-14) вбачається, що позивачем здійснювався розрахунок заборгованості за процентами за ставкою, визначеною у заяві (30% річних) до 29.08.2014 року. Станом на 29.08.2014 «загальний залишок заборгованості за відсотками», розрахований виходячи з процентної ставки 30 % річних, складає 186,44 грн. Розмір саме такої суми заборгованості за процентами, нарахованими відповідачу за користування ним кредитними коштами, суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованою, оскільки вона здійсненна за погодженою у заяві процентною ставкою та нарахована на суму кредиту в межах встановленого кредитного ліміту. 
В подальшому, починаючи з 01.09.2014 позивач здійснював нарахування процентів за користування кредитом відповідачеві, застосовуючи проценті ставки 34,8 %, 43,2 %, 84 %. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що сторони домовлялись саме про такі умови кредитування. 
Також судом встановлено, що під час розрахунку заборгованості банком використовувалася формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.
Також, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість на суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 10 102, 96 грн. (згідно заявлених позовних вимог), що слідує із розрахунку заборгованості за договором за період з 24.07.2009 року по 09.09.2020 року.
Відповідачем у суді першої інстанції заявлено про застосування до позовних вимог банку строку позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
З урахуванням викладеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором – у жовтні 2020 року, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позов подано з пропуском загального трирічного строку позовної давності та відмовив у його задоволенні в частині заборгованості за процентами у розмірі 186, 44 грн. (що утворились станом на 29.08.2014 року) та заборгованості за тілом кредиту на суму 7765, 29 грн. (станом на 01.10.2017 року).
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк давності необхідно рахувати з останнього дня строку дії платіжної картки ОСОБА_1 , оскільки із довідки про видані картки неможливо встановити стосовно якої саме картки встановлений строк дії до 03/21, оскільки доказів того, що видана відповідачу платіжна картка має номер НОМЕР_1 (зазначений у довідці), у матеріалах справи відсутні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року– залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,                
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року– залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий:                          В.М. Триголов 
Судді:                          А.І. Дорош

О.А. Лобов