ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18986/19                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 листопада 2020 року                                                                              м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Лисенко І.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжинірінг» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжинірінг» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 18 липня 2019 року №0599991206.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, у задоволенні позову відмовити. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення- рішення є правомірним.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, у червні 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжинірінг» проводилась камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість за квітень 2019 року, поданої до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві. 
За результатами камеральної перевірки податковим органом було складено акт №6305/26-15-12-06-16/39486576 від 19 червня 2019 року (далі - акт перевірки), який отримано позивачем 24 червня 2019 року.
Відповідно до акту перевірки контролюючий орган дійшов висновку про наявність порушень ТОВ «Міськбуд Інжинірінг», а саме: пункту 200.4 статті 200,200.4 статті 200 Податкового кодексу, розділу V та пункту 5 розділу VI Порядку.
В свою чергу, позивач, не погоджуючись із висновками, викладеними у Акті перевірки, подало свої заперечення до контролюючого органу у встановлений законодавством термін.
За результатами розгляду заперечення, контролюючий орган надіслав на адресу позивача лист № 134798/10/26-15-12-06-14 від 17 липня 2019 року яким залишив чинним акт перевірки та виніс податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2019 року № 0599991206, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 59943804,00 грн.
Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 18 липня 2019 року № 0599991206 подав скаргу вих. № 817 від 31 липня 2019 року якою оскаржило його до контролюючого органу вищого рівня, а саме до Державної фіскальної служби.
Відповідно до рішення від 23 вересня 2019 року № 2839/6/99-00-08-05-01 про результат розгляду скарги, контролюючий орган вищого рівня скаргу ТОВ «Міськбуд Інжинірінг» залишив без задоволення. Вищезазначене рішення було отримано ТОВ «Міськбуд Інжинірінг» 25 вересня 2019 року, що підтверджується роздруківкою із загальнодоступного онлайн-сервісу Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» «Відстеження пересилань поштових відправлень» за штрих кодовим ідентифікатором № 0405343638884.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, товариство з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжиніринг» не погоджуючись з податковим повідомленням-рішення від 18 липня 2019 року № 0599991206 винесеного податковим органом звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Пунктами 200.3, 200.4, 200.6 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.
В той же час, згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року) при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з підпунктом «б» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.
При цьому, відповідно до пункту 50.1 статті Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених     статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 17 квітня 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжинірінг» до податкового органу було подано звітну податкову декларацію на додану вартість за березень 2019 року з наявною технічною помилкою.
Керуючись нормами вищевикладеної статті Податкового кодексу України, 02 травня 2019 року позивачем самостійно було виявлено допущену технічну помилку у Додатку № 2 до декларації на додану вартість за березень 2019 року і подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за березень 2019 року.
Уточнюючим розрахунком в рядку 16.1. було відновлено значення рядка 21. попереднього звітного періоду 69647010,00 грн, а в рядку 18 знято позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (- 2871955,00 грн) і відновлено в рядку 21 Д2 суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (69647010,00 грн -2871955,00 грн - 66 775 055,00 грн)
При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що уточнюючий розрахунок був поданий до граничного терміну передбаченого Податковим кодексом України (пп.49.18.1 п 49.18 ст. 49 ПК України4), а саме до 20 травня 2019 року для подання декларації за останній податковий (звітній) період (квітень 2019 року).
В подальшому 20 травня 2019 року позивачем було подано звітну податкову декларацію на додану вартість за квітень 2019 року, в якій було включено до пункту 16.2 узгоджену суму у розмірі 66775055,00 грн, що збільшило залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків.
Отже, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що товариство з обмеженою відповідальністю «Міськбуд Інжинірінг» не мало на меті занизити суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість за квітень 2019 року на суму 59943804,00 грн., що свідчить про необґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 18 липня 2019 року №0599991206 та наявність підстав для його скасування.
Головним управлінням ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі не наведеного обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 18.11.2020 року.