ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006677 пров. № А/857/9380/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Мартинюком В.Я.) в адміністративній справі № 1.380.2019.006677 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати протиправними дії Військової частини (далі - ВЧ) НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення у період 01.01.2015 по 07.11.2017;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 07.11.2017 в сумі 85 464 грн 12 коп.;
- визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2017 по 28.02.2018;
- зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 07.11.2017 по 28.02.2018 в сумі 15 893 грн 68 коп.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що протягом 2015 року нарахування індексації ВЧ НОМЕР_1 здійснювало неправильно, що призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу невірно було встановлено базовий місяць у зв`язку зі зміною розмірів грошового забезпечення. Більше того, ВЧ НОМЕР_1 протягом січня 2016 - листопада 2017 років йому взагалі не виплачувала індексацію грошового забезпечення. Крім того, після його переведення до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з ВЧ НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, академією протягом листопада 2017 - лютого 2018 років також не було пораховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
Оскільки відповідачі не нараховували та не виплачували йому індексацію грошового забезпечення він звернувся до них із заявами про виплату йому такої індексації, проте отримав відмови, які мотивовані неможливістю виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України у січні 2016 року – лютому 2018 року в межах наявного в Міністерства оборони України (далі - МО України) фінансового ресурсу; також з 01 березня 2018 року підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців, відтак підстави для виплати йому індексації грошового забезпечення відсутні.
Вважаючи такі відмови протиправними, оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін та є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржили Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та ВЧ НОМЕР_1 .

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 повернуто, а за результатами розгляду апеляційної скарги Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного ухвалено постанову від 24 червня 2020 року, якою рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.006677 залишено без змін. 
При цьому судове рішення в частині позовних вимог щодо Військової частини НОМЕР_1 не переглядалося.

Після чого, ВЧ НОМЕР_1 повторно скористалась своїм правом на апеляційне оскарження і подала апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.006677 в частині задоволених щодо неї позовних вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно вимог телеграми ТВО директора Департаменту фінансів МО України № 248/3/9/1/108 від 20.02.2016 і роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з, від 08.08.2017 № 78/0/66-17 за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року індексація грошового забезпечення не проводилась. Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України видатки на грошове забезпечення здійснюються лише в межах фонду грошового забезпечення. Індексація грошових доходів населення провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Відповідно до статті 5 Закону України і пункту 6 Порядку індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Паспортами бюджетних програм, затверджених наказами МО України та Міністерства фінансів України на 2016, 2017 роки не передбачена виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в МО України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Відповідно у ВЧ НОМЕР_1 в цей період індексація грошового забезпечення не проводилась. Одночасно відповідач повідомляє, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року за № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01 березня 2018 року було підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Індексація грошового забезпечення провадиться, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 %. Враховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Оскільки величина індексу споживчих цін у квітні-листопаді 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103 %, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилася. Право військовослужбовців на індексацію настало в грудні 2018 року за індексом 3,7 %. Виходячи з наведеного, базовим місяцем був березень 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти вимог скаржника заперечив. Зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Крім того зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року вже переглянуте Восьмим апеляційним адміністративним судом за апеляційною скаргою Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного і залишене без змін, а відтак немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Також звертає увагу на те, що апеляційна скарга була подана з пропуском строку і відсутність коштів на сплату судового збору не є поважною підставою для цього.

Щодо пропуску строку подання апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що первинну апеляційну скаргу, яка згодом була повернута, ВЧ НОМЕР_1 подала 11.03.2020, тобто у визначений законом.
При цьому, ВЧ НОМЕР_1 не позбавлена права на повторне подання апеляційної скарги.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що підпунктом 2 пункту 9  Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 30 березня 2020 року № 540-IX, розділ VI “Прикінцеві положення” Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доповнено пунктом 3 такого змісту: “під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)”.
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 731-IX від 18 червня 2020 року (далі – Закон № 731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та КАС України.  
Пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х “Прикінцеві положення” Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ “Прикінцеві положення” Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI “Прикінцеві положення” Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. 
Таким чином, законодавцем передбачено обмеження строку встановленого відповідно до пункту 3 розділу VI “Прикінцеві положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема для апеляційного оскарження, який закінчуються через 20 днів після набрання чинності Закону № 731-IX. 
Закон №731-IX набрав чинності 17 липня 2020 року.

Із повторною апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 звернулась до суду 20 липня 2020 року. А отже враховуючи вищенаведене строк на подання цієї апеляційної скарги не можна вважати пропущеним.

У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 за результатами розгляду апеляційної скарги Національна академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у цій справі колегія суддів зазначила, що оскільки судове рішення щодо задоволення частини позовних вимог ВЧ НОМЕР_1 не оскаржується, оскільки ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 повернуто апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року, то згідно із положеннями частини 1 статті 293 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду у цій частині.

Відповідно до статті 323 КАС України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.
Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні підстави які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 308, 323 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 .

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 16.08.2014 по 07.11.2017 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 (на час переведення у Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебував на посаді заступника начальника відділення морально-психологічного забезпечення 184 Навчального центру). 

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного від 12.07.2019 № 179 (по стройовій частині) полковник ОСОБА_1 , заступник начальника інституту з морально-психологічного забезпечення Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного, звільнений наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.06.2019 № 262 з військової служби у відставку за підпунктом “в” (за віком) пункту 2 частини п?ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” з правом носіння військової форми одягу, вважається таким, що 12.07.2019 справи та посаду здав.

На запит ОСОБА_1 від 01.10.2019 щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення ВЧ НОМЕР_1 листом від 15.10.2019 за № 5371/1 повідомила позивачу, що паспортами бюджетних програм, затверджених наказами МО України та Міністерства фінансів України на 2016, 2017 роки не передбачена виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України. Тобто, у ВЧ НОМЕР_1 були відсутні підстави та можливість виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, оскільки така індексація не виплачувалась у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань.  

Вважаючи дії ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що відсутність бюджетного фінансування у 2016, 2017 роках не може бути підставою для непроведення індексації грошового забезпечення. 
Крім того зазначив, що у 2015 році нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу здійснена у занижених розмірах, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення встановлено невірний базовий місяць.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі також - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). 
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. 
Відповідно до статті 19 цього Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно пункту 6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації необхідно вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу протягом січня 2016 року - листопада 2017 року не виплачувалась індексація його грошового забезпечення.
При цьому, підставою для невиплати індексації грошового забезпечення позивача за вищевказаний період зазначено відсутність фінансового ресурсу в МО України, у зв`язку з чим відповідач індексацію грошового забезпечення не проводив.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що покликання відповідача на відсутність фінансових ресурсів для нарахування та виплати індексацій, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення.

Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України». 
У п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно вважав, що бездіяльність відповідача, яка полягала в ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період є протиправною.

Щодо посилань відповідача на телеграму ТВО директора Департаменту фінансів МО України від 20.02.2016 № 248/3/9/1/108 та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з і від 08.08.2017 №78/0/66-17 суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки ці телеграма та роз`яснення не є нормативно-правовими актами, а відповідач має діяти відповідно до вимог закону, який має вищу юридичну силу.

Що стосується вірного визначення базового місяця для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Щодо вірного визначення базового місяця для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у 2015 році ВЧ НОМЕР_1 в апеляційній скарзі жодних доводів не зазначає, що на думку колегії суддів апеляційного суду свідчить про те, що вона погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції.
При цьому ВЧ НОМЕР_1 вказує на те, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Разом з тим, ці доводи апелянта колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає, у зв`язку з тим, що вони не стосуються цього спору, оскільки позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 до 07.11.2017.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог щодо в/ч НОМЕР_1 .

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року в адміністративній справі № 1.380.2019.006677 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин