Справа № 128/1083/20
Провадження № 22-ц/801/2060/2020
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року	Справа № 128/1083/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У квітня 2020 року Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 вересня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії відмовлено.
08 вересня 2020 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подано заяву про здійснення розподілу судових витрат.
Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Таганцова Б.А. про розподіл судових витрат у цивільній справі залишено без задоволення.
Витрати відповідача ОСОБА_1 на правничу допомогу віднесено за рахунок відповідача.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що докази, надані представником відповідача на підтвердження витрат на правничу допомогу не містять підтвердження реально понесених відповідачем цих витрат, тому відсутні підстави для задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та задовольнити заяву про розподіл судових витрат.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що додаткове рішення не ґрунтується на положеннях статті 137 ЦПК України та є помилковим. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Вінницяобленерго» в особі Структурної одиниці «Замостянські електричні мережі», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відзив обґрунтовано тим, що представником відповідача не було надано документів на підтвердження реальної оплати коштів відповідачем на правничу допомогу.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд першої інстанції залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат у цивільній справіз тих підстав, що докази, які надані представником відповідача на підтвердження витрат на правничу допомогу не містять підтвердження реально понесених відповідачем цих витрат, на переконання суду апеляційної інстанції, допустив порушення норм процесуального права з огляду на наступне.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року, справа № 922/445/19, зроблено правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, згідно якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як видно з матеріалів справи, адвокат Таганцов Б. А., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , 02 вересня 2020 року подав до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат, в якій просив здійснити розподіл судових витрат на підставі доказів про надання правничої допомоги, що будуть подані відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Рішення суду ухвалено 02.09.2020 року.
Водночас, заяву про здійснення розподілу судових витрат разом з доказами понесених витрат (орієнтовний розрахунок, копію договору про надання правничої допомоги, копію акту приймання-передачі) подано адвокатом Таганцовим Б. А. 08 вересня 2020 року, про що свідчить вхідний штамп місцевого суду вх. № 16592/20/08 від 08 вересня 2020 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.
Суд першої інстанції залишив зазначене без уваги, не врахував, що представник відповідача пропустив строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своїй заяві від 08 вересня 2020 року про здійснення розподілу судових витрат ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказував про поважність причин його пропуску.
Наслідком подання доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.
Аналогічна правова позиція, викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що на час постановлення рішення, суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про компенсацію понесених відповідачем витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи були відсутні належні та допустимі докази, визначені п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України на підтвердження понесених витрат або тих, що мають бути понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, зокрема не надано договір про надання професійної правничої допомоги та інших доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акт приймання-передачі наданих послуг, тощо), а подано лише ордер від 12 червня 2020 року, орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесене у зв`язку з розглядом справи від 12 червня 2020 року.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , про здійснення розподілу судових витрат необхідно залишити без розгляду, оскільки докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу були надані ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2020 рокуу даній справі скасувати.
Заяву  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , про здійснення розподілу судових витрат залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський