ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21617/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Єдина торгова система-Київ» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДПС у м.Києві, в якому просив визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року № 0656631209 та №0656751209, від 14 серпня 2019 року №0677901209, №0678321209 та №0678121209, виданих ГУ ДФС у м.Києві, правонаступником якого є ГУ ДПС у м.Києві. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абз.4 п.50.1 ст.50 розділу II ПК України, внаслідок чого ГУ ДФС у м.Києві правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу штрафів.
Позивач правом подачі відзиву не скористався. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що оскільки платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст.50 ПК України, тому у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених п.120.2 ст.120 ПК України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, враховуючи встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м.Києві було проведено ряд камеральних перевірок уточнюючих податкових декларацій ТОВ «Єдина торгова система - Київ», а саме:
1. Уточнюючої податкової декларації плати за землю від 13 червня 2019 року №9125549427 за січень-травень 2019 року, за результатами якої було складено акт від 12 липня 2019 року № 145/26-15-12-09-19/32959643 (а.с.26 т.1), в якому зафіксовано, що ТОВ «Єдина торгова система - Київ» 13 червня 2019 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві була надана уточнююча податкова декларація з плати за землю № 9125549427 на 2019 рік, згідно якої збільшено податкове зобов`язання по земельному податку за періоди, по яких минув термін сплати, січень-травень 2019 року в розмірі 737 684,55 грн, що свідчить про порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючій податковій декларації при самостійно виявленому факті заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів не нараховано штраф у розмірі 3 % від суми заниження.
На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення від 07 серпня 2019 року №0656751209, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 36884,25 грн. (а.с.16 т.1).
2. Уточнюючої податкової декларації з плати за землю від 13 червня 2019 року №9125550324 за січень-травень 2019 року, за результатами якої було складено акт від 12 липня 2019 року № 146/26-15-12-09-19/32959643 (а.с.30 т.1), в якому зафіксовано, що ТОВ «Єдина торгова система - Київ» 13 червня 2019 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві надана уточнююча податкова декларація з плати за землю № 9125550324 на 2019 рік, згідно якої збільшено податкове зобов`язання по земельному податку за періоди, по яких минув термін сплати, січень - травень 2019 року в розмірі 632 204,25 грн, що свідчать про порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючій податковій декларації при самостійно виявленому факті заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів не нараховано штраф у розмірі 3 % від суми заниження.
На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення від 07 липня 2019 року № 0656631209, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 31610,20 грн (а.с.18 т.1).
3. Уточнюючої податкової декларації з плати за землю від 20 червня 2019 року №9131428124 за січень-травень 2019 року, за результатами якої було складено акт від 19 липня 2019 року № 147/26-15-12-09-19/32959643 (а.с.34 т.1), в якому зафіксовано, що ТОВ «Єдина торгова система - Київ» 20 червня 2019 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві була надана уточнююча податкова декларація з плати за землю №9131428124 на 2019 рік, згідно якої збільшено податкове зобов`язання по земельному податку за періоди, по яких минув термін сплати, січень - травень 2019 року в розмірі 632 204,25 грн, що свідчить про порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючій податковій декларації при самостійно виявленому факті заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів не нараховано штраф у розмірі 3% від суми заниження.
На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2019 року № 0677901209, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 31 610,20 грн (а.с.20 т.1).
4. Уточнюючої податкової декларації з плати за землю від 20 червня 2019 року №9301116397 за 2017 рік, за результатами якої було складено акт від 19 липня 2019 року №148/26-15-12-09-19/32959643 (а.с.38 т.1), в якому зафіксовано, що ТОВ «Єдина торгова система - Київ» 20 червня 2019 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві була надана уточнююча податкова декларація з плати за землю № 9301116397 за 2017 рік, згідно якої збільшено податкове зобов`язання по земельному податку за періоди, по яких минув термін сплати, 2017 рік в розмірі 1 770 442,92 грн, що свідчить про порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючій податковій декларації при самостійно виявленому факті заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів не нараховано штраф у розмірі 3 % від суми заниження.
На підставі вказаної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2019 року № 0678321209, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 88 522,20 грн (а.с.22 т.1).
5. Уточнюючої податкової декларації з плати за землю від 20 червня 2019 року №9301116398 за 2017 рік, за результатами якої було складено акт від 19 липня 2019 року №149/26-15-12-09-19/32959643 (а.с.43 т.1), в якому зафіксовано, що ТОВ «Єдина торгова система - Київ» 20 червня 2019 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві була надана уточнююча податкова декларація з плати за землю № 9301116998 за 2017 рік, згідно якої збільшено податкове зобов`язання по земельному податку за періоди, по яких минув термін сплати, 2017 рік в розмірі 253 152,72 грн, що свідчить про порушення вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, в результаті чого в уточнюючій податковій декларації при самостійно виявленому факті заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів не нараховано штраф у розмірі 3 % від суми заниження.
На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2019 року № 0678121209, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 12 657,60 грн (а.с.24 т.1).
Не погоджуючись з вищевказаним рішеннями податкового органу позивач звернувся із письмовими запереченнями та скаргами, однак рішенням № 6242/6/99-00-08-05-05 від 21 жовтня 2019 року ДПС України (а.с.48-49 т.1) скарги ТОВ «Єдина торгова система - Київ» залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, із посиланням на правову позицію Верховного Суду, дійшов висновку, що позивач при поданні уточнюючих податкових декларацій реалізував своє право на усунення самостійно виявлених помилок і не здійснював при цьому фактичної сплати податкових зобов`язань, а тому притягнення його до відповідальності за погашення податкового зобов`язання з простроченням строку і фактичне ототожнення відповідачем подання уточнюючої декларації з погашенням грошового зобов`язання (боргу) не відповідає змісту та сутності Податкового кодексу України та покладає на платника додатковий тягар майнових зобов`язань за відсутності відповідного правового підґрунтя, що дає обґрунтовані підстави для висновку про протиправність прийнятих податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п.35.2 ст.35 ПК України).
За правилами п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку, як передбачено п.38.1 ст.38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 46.1 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).
Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України, пунктом 50.1 якої встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Отже законодавством передбачена можливість виправити помилки у вже поданій декларації платником податку.
У зв`язку із цим слід зазначити, що відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, передбачена п.126.1 ст.126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.
Позивачем 31 травня 2018 року було подано до податкового органу уточнюючі декларації з податку на землю за 2017, 2018, 2019 року, у зв`язку з тим, що останнім помилково, здійснювались нарахування та сплата земельного податку без жодних на те законних підстав.
За наслідками звернення позивача у порядку ст.43 ПК України, відповідачем було направлено до ГУ Державної казначейської служби України у місті Києві висновок № 1499-44 від 24 вересня 2019 року, відповідно до якого позивачу було повернуто помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань за сплату податку за землю ТОВ «Єдина торгова система - Київ» як сплачені помилково, що вбачається з листа ГУ ДПС у м.Києві від 04.10.2019 №295-АДВ/26-15-44-07-18 (а.с.48 т.1), що в свою чергу свідчить про відсутність будь-якого реального заниження податкових зобов`язань.
Згідно з п.35.1, 35.2 ст.35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 87.1 ст.87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, розмір яких залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки його сплати.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач при поданні уточнюючих податкових декларацій реалізував своє право на усунення самостійно виявлених помилок і не здійснював при цьому фактичної сплати податкових зобов`язань, а тому притягнення його до відповідальності за погашення податкового зобов`язання з простроченням строку і фактичне ототожнення відповідачем подання уточнюючої декларації з погашенням грошового зобов`язання(боргу) не відповідає змісту та сутності пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України та покладає на платника додатковий тягар майнових зобов`язань за відсутності відповідного правового підґрунтя.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеній у постановах від 10.04.2020 у справі №817/667/18, від 23 січня 2018 року у справі № 810/2108/16, від 13 лютого 2018 року у справі № 803/1156/17, від 12 червня 2018 року у справі №822/2198/17, від 23 червня 2018 року у справі № 820/2508/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 824/95/18-а, від 25 квітня 2019 року у справі №826/19068/16, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у вищезазначених постановах, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої ст.126 ПК України оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як її (штрафної санкції) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, з урахуванням вищевказаних висновків Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у контролюючого органу правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України, оскільки об`єкти їх застосування (нарахування) відсутні, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можна вважати правомірними та вони підлягають скасуванню.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
Текст постанови виготовлено 04 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма