ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 грудня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/12534/20 
Номер провадження 22-ц/816/2468/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст судового рішення складено 16 листопада 2020 року,
                                                        
                                                       в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила суд видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким заборонити йому переслідувати заявницю в будь – який спосіб, спілкуватися з нею, вести телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби особисто і через третіх осіб, а також перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вимоги заяви мотивовано тим, що в період з 13.11.1999 року по 27.02.2002 рік заявниця перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вона проживає із своїм колишнім чоловіком в одному будинку, що належить їй на праві власності, оскільки останній відмовляється зніматися з реєстрації та виселятися з нього. Зазначає, що ОСОБА_2 створює їм із сином нестерпні умови для проживання, зловживає алкогольними напоями, в результаті чого, стає агресивним, а його поведінка не контрольованою. Вказує, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняє відносно неї домашнє насильство, ображав та принижував її, намагався застосувати до неї фізичну силу, погрожував вбивством. За вказані дії останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. 21.10.2020 року співробітниками поліції відносно ОСОБА_2 складено терміновий заборонний припис, яким останньому було заборонено в будь – який спосіб контактувати з заявницею строком на 10 днів.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_2 у будь – якому його прояві, а сам обмежувальний припис у тому вигляді, який просить застосувати заявник є втручанням як в право особи на житло, так і право особи на приватне життя і сім`ю, які захищені Конституцією України, а також конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, заявник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що викладені в її заяві обставини підтверджуються наданими нею до суду постановами Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.08.2017 року № 592/5365/17, та від 03.07.2020 року, терміновим заборонним приписом від 21.10.2020 року який ОСОБА_2 оскаржено не було, а також показаннями свідка ОСОБА_3 . Зазначає, що суд безпідставно не прийняв зазначені докази до уваги та дійшов помилкового висновку про відсутність ризиків вчинення домашнього насильства відносно неї ОСОБА_4 . Зазначає, що фактично суд відмовляючи в задоволенні її заяви фактично замість її прав захистив права ОСОБА_4 , який сім`ї не має, оскільки вона з ним розлучилася, а з сином ОСОБА_4 стосунків не підтримує. 
Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заявник та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Заінтересована особа до суду не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та заінтересована особа – ОСОБА_2 , проживають разом в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , 153/200 частин якого належить заявнику на підставі свідоцтва про право власності за законом. (а.с. 9). Також встановлено, що в період з 13.11.1999 року по 27.02.2002 року заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на момент розгляду справи розірвано.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.08.2017 року по справі № 592/8365/17 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та накладено стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт.
03.07.2020 постановою Ковпаківського районного суду м. Суми (справа № 592/7864/20, провадження № 3/592/1389/20) провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито, в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
21.10.2020 ДОП Сумського ВП ГУНП в Сумській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника відносно ОСОБА_2 . Вказаний заборонний припис винесено за вчинення психологічного насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів з 19-00 год. 21.10.2020 до 19-00 год. 30.10.2020.
Показання свідка ОСОБА_3 стосуються о обставин, які сталися 21.10.2020р.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. 
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалась на вчинення стосовно неї ОСОБА_2 насильства в родині в липні 2017 року, за що останнього, в серпні 2017 року, було притягнуто до адміністративної відповідальності. В свою чергу, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 3501, 3502 Цивільного процесуального кодексу України, на які вона посилається як на підставу для видачі обмежувального припису, - набрали чинність 07 січня 2018 року. Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, у липні 2017 року. 
За таких обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги, в якості доказу вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно заявниці обставини притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності в серпні 2017 року.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. 
Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. 
Разом з тим, на час ухвалення оскарженого рішення, докази, надані заявником в обгрунування заявлених вимог, а саме: постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.07.2020 року по справі № 592/7864/20 та терміновий заборонний припис стосовно кривдника з приводу вчинення відносно заявника психічного насильства, не дають підстав для визнання існування вірогідності повторності вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства чи настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, оскільки заявником не вказано інших обставин вчинення домашнього насильства до неї після закінчення 30.10.2020 р. дії термінового забороненого припису від 21.10.2020р щодо заборони ОСОБА_2 в будь-який спосіб контактувати з постраждалою ОСОБА_1 , та свідчили про порушення кривдником даного термінового обмежувального заходу, який було застосовано з метою обмеження прав кривдника з покладенням на нього обов`язків і не дали позитивного на нього впливу. 
Разом з цим, колегія суддів визнає, що 22.02.2020 року ОСОБА_2 дійсно було вчинено домашнє насильство відносно заявника, що підтверджується постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.07.2020 року, але без застосування до нього адміністративного стягнення за вчинення домашнього насильства або невиконання термінового заборонного припису, через закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, в зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Будь яких доказів повторного вчинення ОСОБА_2 відносно заявниці домашнього насильства станом на момент вирішення справи судом першої інстанції остання до суду першої інстанції не надала, тому місцевим судом першої було вирішено справу на підставі наданих заявником доказів.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з цим, наданий заявником терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 19.11.2020 року стосується подій, що настали після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, а тому не може бути прийнятий апеляційним судом в якості доказу вірогідності повторного вчинення ОСОБА_2 відносно заявниці домашнього насильства чи настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. 
При цьому колегія суддів зауважує, що заявниця не позбавлена можливості повторного звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не доведеність заявником наявності ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_2 у будь - якому його прояві, а тому визнає висновки суду щодо відмови в задоволенні заяви обґрунтованими.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    О.І. Собина