ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6182/17                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби України, Публічного акціонерного товариства «Київгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України, Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення, -
В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Київгаз" (далі - позивач, ПАТ "Київгаз") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (далі - відповідач 1, ОВПП ДПС), Державної податкової служби України (далі - відповідач 2, ДПС) про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем платіжними дорученнями від 06 серпня 2014 року №986 та від 22 серпня 2014 року № 1109 на суму 1240,10 грн. кожне було сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 2480,20 грн. за 3-й квартал 2014 року, водночас відповідачем відповідної сплати при здійсненні розрахунку грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 28 лютого 2017 року № 0001351401 враховано не було. Також позивач зазначив про те, що встановивши в рамках однієї перевірки порушення вимог податкового законодавства, які призвели до виникнення декількох епізодів заниження податкових зобов`язань, відповідач не може кваліфікувати кожний наступний епізод, крім першого, як вчинені повторно. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року даний адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 28 лютого 2017 року №0001351401 за основним платежем на суму 2454,74 грн., за  штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1318,97 та в частині нарахування пені з відповідних сум.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування скарги наполягає на тому, що за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача встановлено, що ним не утримано податок на доходи фізичних осіб з винагороди, сплаченої ОСОБА_1 за розробку програмного комплексу.
Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафів у розмірі 50% та 75 %, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування скарги наполягає на тому, що для застосування штрафу у розмірі 50 % до платника податку повторно після попереднього (першого) аналогічного порушення мало не пізніше ніж 1095 днів бути застосовано донарахування зобов`язання, а для застосування штрафу у розмірі 75% - впродовж останніх 1095 днів мало бути двічі та/або більше разів застосовано донарахування аналогічного зобов`язання.
Тобто, застосуванню штрафу у розмірі 50% або 75 % мають передувати дії податкового (фіскального) органу по донарахувань зобов`язань за попередні порушення, тобто має бути наявною преюдиціальна дія (рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, в той час як скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України проведена документальна планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства "Київгаз" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2016 року.
За результатами перевірки складено акт від 14 лютого 2017 року № 194/28-10-14-01/03346331, яким встановлено, зокрема, порушення:
-  пунктів 164.1, 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 2 454,74 грн.;
- підпункту 170.9.1, пункту 107.9 статті 170, підпунктів "б"-"е" підпункту 164.2.17, пункту 164.2, пункту 164.5 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок  на доходи фізичних осіб з додаткового блага в 2015 році на загальну суму 43 663,43 грн.;
- підпункту 1.2 пункту 16 примітки 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військовий збір на суму 2 844,96 грн.; 
- підпункту "б" пункту 176.2 статті 176, підпункту 119.2 статті 119  Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.
28 лютого 2017 року на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення:
- № 0001351401, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку і зборів, у тому числі пені з податку на доходи фізичних осіб на суму 95 736,89 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 34 891,04 грн. та пені у розмірі 13 097,16 грн.;
- № 0001371401, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку і зборів, у тому числі пені по військовому збору у розмірі 5 689,32 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 2064,22 грн. та пені у розмірі 780,14 грн. 
За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2017 року № 8957/6/99-99-11-02-01-15 податкові повідомлення - рішення від 28 лютого 2017 року №0001351401 та № 0001371401 залишені без змін, а скарга - без задоволення.
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п. 142.1 статті 142 Податкового кодексу України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій 'або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).
Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (п.п. 14.1.222 п. 14.1 статті 14 Кодексу).
Підпунктом 14.1.180 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України, встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно п. 171.1 та п.п. "а" п. 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Згідно п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (пп. 164.2.1 п. 164.2 статті 164 Кодексу); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (пп. 164.2.2 п. 164.2 статті 164 Кодексу).
Статтею 168 Податкового кодексу України встановлений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету і. зокрема, пунктом 168.1 цієї статті визначено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.
Відповідно до п.п.168.1.1, 168.1.2 та 168.1.4 п.168.1, п.п.168.4.7 п.168.4 статті 168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Відповідно до п.п.168.4.7 п.168.4 статті 168 Податкового кодексу України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.
Згідно п. 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору є, зокрема, юридична особа, яка виплачує фізичній особі кошти, які податковим законодавством віднесено до оподатковуваного доходу такої фізичної особи та на неї відповідно покладено відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку.
Відповідно до п.161 р.ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Відповідно до п.127.1 статті 127 Податкового кодексу України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. 
Згідно пп. 129.1.1, 129.1.3 п. 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента.
В п. 129.4 статті 129 ПК України зазначено, що пеня, визнана пп. 129.1.3 п. 129.1 цієї статті, нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виплати (нарахування) доходів користь платників податків - фізичних осіб.
Перевіркою позивача відповідачем встановлено, що ПАТ «Київгаз» не утримано податку на доходи фізичних осіб з винагороди за розробку програмного комплексу, сплаченої виконавцю ОСОБА_2 відповідно до Договору цивільно-правового характеру від 02 липня 2014 року №614 про створення і передачу майнових прав на комп`ютерну програму.
Так, у порядку та на умовах, вищезазначених цим договором, виконавець на замовлення зобов`язується розробити програмний комплекс для прийому, обробки та обліку аварійних заявок «аварійна служба 104», а замовник, у свою чергу сплачує виконавцеві винагороду в сумі 16 976,00 гривень.
Згідно наданих на перевірку документів (банківських виписок, рахунків тощо), актом перевірки встановлено, що підприємством виплачено ОСОБА_1 винагороду, а саме в липні 2014 року в сумі 8 488,00 грн. та серпні 2014 року в сумі 8 488,00 грн. Відповідно до поданих ПАТ «Київгаз» податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, відсутні дані щодо нарахованого та перерахованого доходу та нарахованого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб по Договору ЦПХ фізичній особі ОСОБА_1 за липень та серпень 2014 року.
Актом констатовано порушення вимог п.п.164.1. п.164.2. статті 164, п.п.168.1.1 п.168.1 статті 168 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доході фізичних осіб в сумі 2 454,74 грн.
Також в акті зазначено, що в перевіряємому періоді мали місце випадки придбання продуктів харчування. В бухгалтерському обліку відповідні суми ПАТ «Київгаз» відносило до адміністративних (представницьких) витрат.
Згідно авансових звітів працівнику підприємства ПАТ «Київгаз» ОСОБА_3 було відшкодовано суму в розмірі 181 176,05 грн.
На підставі бухгалтерських документів встановлено безпідставне списання вартості продуктів харчування та товарів з бухгалтерського обліку, які придбавалися для особистих потреб відповідно до чеків. Придбані щоденно продукти харчування ОСОБА_4 згідно магазинних чеків, а саме: насіння, жувальна гумка, куряче філе, йогурт, сир, яйця, молоко та інше не являються представницькими витратами в рекламних цілях ПАТ «Київгаз».
Актом констатовано порушення ПАТ «Київгаз» вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п.п 168.1. та 168.1.2 п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, що призвело до занижень податку з доходів фізичних осіб на 43 663,43 грн., яке підприємством не оскаржується.
З урахуванням викладеного, у зв`язку із заниженням доходу, перевіркою встановлено заниження суми військового збору, що підлягає сплаті на 2 844,96 грн., чим порушено пп. 1.2, 1.3 п. 16і підр. 10 розд. XX Податкового кодексу України.
За результатами перевірки Офісом винесені ПАТ «Київгаз» податкові повідомлення-рішення від 28 лютого 2017 року №0001351401 про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 4 7748,69 грн., штрафними санкцій - 34 891,04 грн., пенею - 13 097,16 грн., №0001371401 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 2 844,96 грн., штрафними санкціями - 2 064,22 грн., та пенею - 780,14 гривень.
Однак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що під час проведення перевірки відповідачем-1 та під час розгляду скарги на ППР відповідачем-2 безпідставно не враховано доводів позивача, про те, що в ІІІ кварталі 2014 року існували для оподаткування лише розрахунки у цивільно-правових відносинах з ОСОБА_1 , та зі сплачених йому сум утримано відповідно до договору про авансовий та остаточний (по 50%) розрахунки та перераховано до бюджету відповідні суми податку: 06 серпня 2014 року платіжним дорученням №986 у розмірі 1240,1 грн. (з авансового платежу) та 22 серпня 2014 року платіжним дорученням №1109 у розмірі 1240,1 грн. (з остаточного розрахунку).
При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі відповідачем-1 не було наведено жодних пояснень відносно безпідставного неврахування при донарахуванні позивачу за ІІІ квартал 2014 року зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб здійсненої позивачем сплати відповідного зобов`язання вказаними платіжними дорученнями на загальну суму 2480,20 грн.
Суд наголошує на тому, що на підтвердження сплати відповідного грошового зобов`язання позивачем надано до суду копії платіжних доручень від 06 серпня 2014 року № 986 та від 22 серпня 2014 року № 1109, банківських виписок, договору про створення і передачу майнових прав на комп`ютерну програму № 614 від 02 липня 2014 року, акту виконаних робіт від 24 липня 2014 року № 1.
Натомість, відповідачами жодних доказів чи хоча б пояснень на спростування вказаних тверджень позивача надано не було.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано докази на підтвердження сплати в серпні 2014 року податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2480,20 грн., у той час, як відповідачем доказів на спростування вказаного факту надано не було, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про наявність підстав вважати необґрунтованим висновок відповідача щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 2454,74 грн. з доходу, виплаченого на користь ОСОБА_1 за надані послуги у вигляді розробки програмного комплексу без нарахування при цьому податку на доходи фізичних осіб.
Щодо нарахування податковими повідомленнями-рішеннями від 28 лютого 2017 року №0001351401 та №0001371401 суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), слід зазначити наступне.
Застосування штрафу на рівні 50 відсотків та 75 відсотків суми податку на підставі п.127.1 статті 127 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можливе внаслідок неодноразового закінченого порушення, пов`язаного з ненарахуванням, неутриманням та/або несплатою (неперерахуванням) податку податковим агентом за певний податковий період, незалежно від того, чи виявлено ці порушення під час здійснення одного контрольного заходу.
Кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме вчинення таких дій повторно (втретє) протягом 1095 днів та не залежить від того, чи зафіксовані ці епізоди в одному акті перевірки або в різних, а також від того, чи приймалось щодо платника раніше податкове повідомлення-рішення за ці порушення.
Таким чином, для застосування штрафу у розмірі 50 % до платника податку повторно після попереднього (першого) аналогічного порушення мало не пізніше ніж протягом 1095 днів бути застосовано донарахування зобов`язання шляхом винесення податкового повідомлення-рішення, а для застосування штрафу у розмірі 75% - впродовж останніх 1095 днів мало бути двічі та/або більше разів застосовано донарахування аналогічного зобов`язання шляхом винесення податкового повідомлення-рішення.
Тобто, застосуванню штрафу у розмірі 50% або 75 % мають передувати дії податкового органу по донарахуванню зобов`язань за попередні порушення. Проте, матеріали справи не містять доказів наявності відповідного рішення відповідача.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем при здійсненні розрахунку суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в податкових повідомленнях-рішеннях від 28 лютого 2017 року №0001351401 та №0001371401 було протиправно здійснено їх нарахування у розмірі 25% за перший встановлений факт допущення позивачем порушення, за другий у розмірі 50% та за кожний наступний у розмірі 75%.
В апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва шляхом заміни Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на Офіс великих платників податків Державної податкової служби України. Проте, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року було здійснено таку заміну.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.
Відповідно до ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Між тим, в апеляційній скарзі відповідачем жодним чином не спростовано оскаржуване рішення, не зазначено, з якими саме доводами суду не погоджується податковий орган, не вказано, які обставини судом встановлено не вірно чи не повно, які докази сторін не взято до уваги чи які норми права порушено.
Будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, доводів, викладених в оскаржуваному рішенні не спростовано, порушення суд норм права не доведено.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справі, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.
Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову. Проте в частині відмові щодо позовних вимог до відповідача 1 суд діяв протиправно.
Приписи п. 1, 4 ч.1 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року  в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень №0001351401 та №0001371401 щодо застосування штрафів у розмірах 50% та 75 % - скасувати, позов в цій частині задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 28 лютого 2017 року: №0001351401 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 50% та 75 % на суму 23 573,92 грн та нарахування пені на суму 599,72 грн; №0001371401 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 50% та 75 % на суму 1 352,98 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев