УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 677/1598/19
Провадження № 22-ц/4820/1484/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 677/1598/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року (суддя Вознюк Р.В.).
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що ОСОБА_1 звернувся до банку за отриманням банківських послуг, про що підписав заяву № б/н від 29.11.2013. Відповідно до цієї заяви він отримав кредит в сумі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами.
В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.07.2019 утворилась заборгованість в сумі 11665,26 грн, з яких: 2834,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2220,97 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5277,64 грн – пеня за прострочене зобов`язання, 300,00 грн – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф (фіксована частина), 531,68 грн – штраф (процентна складова).
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 11665,26 грн і судові витрати.
Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального і процесуального права. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, оскільки 29.11.2013 відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Зазначає, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів. Вважає, що дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. При цьому, відповідачем розрахунок заборгованості не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань не надано. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми кредитних коштів, які були отримані позивачем, підстав та порядку нарахування простроченого тіла кредиту, встановленої відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 29.11.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким він отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку (а.с. 7).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та отримав Пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування.
До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8, 9-23).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.07.2019 становить 11665,26 грн, з яких: 2834,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2220,97 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5277,64 грн – пеня за прострочене зобов`язання, 300,00 грн – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф (фіксована частина), 531,68 грн – штраф (процентна складова).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, посилався на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, останній не виконав зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду першої інстанції: розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 10.07.2019, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.11.2013, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5-6; 7; 8; 9-23).
Із анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 29.11.2013 вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, не визначено зміну умов кредитування, строки повернення кредиту та не передбачено відповідальності позичальника у вигляді сплати неустойки (а.с. 7).
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею та штрафами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи, як невід`ємні частини укладеного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки, надані Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який наявний в матеріалах справи, не містить зазначення строку їх дії, підпису відповідача. Відсутній також документ, яким вони затверджені. З огляду на мінливий характер Умов та правил надання банківських послуг, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати неустойки.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правильно врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 11665,26 грн, з яких: 2834,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2220,97 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5277,64 грн – пеня за прострочене зобов`язання, 300,00 грн – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн – штраф (фіксована частина), 531,68 грн – штраф (процентна складова), оскільки відсутній такий обов`язок в анкеті-заяві від 29.11.2013, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Долучена до апеляційної скарги виписка по особовому рахунку не приймається до уваги апеляційним судом, оскільки банк зазначену виписку до суду першої інстанції не подавав, доказів поважності об`єктивної неможливості її надати до суду першої інстанції апеляційному суду не подав.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 6 ст. 367 ЦПК України). 
В суді першої інстанції ухвалою суду від 16.09.2019 про залишення позовної заяви без руху надавалася можливість позивачу надати докази на обґрунтування розміру заборгованості по тілу, однак банк таким правом не скористався (а.с. 75-76).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай