ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 0440/6844/18
адміністративне провадження № К/9901/26616/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року (судді: Іванов С.М., Божко Л.А., Дурасова Ю.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
11 вересня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ТУДСА в Дніпропетровській області ) та, з урахуванням заяви від 27 листопада 2018 року, в якій просила:
- визнати бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року протиправною;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року ОСОБА_1 в сумі 2036797,94 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі наказу №53 від 07 квітня 1994 року зарахована до штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, постановою Верховної Ради України від 01 червня 2000 року №1779-111 «Про обрання суддів» позивачку обрано безстроково суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. В подальшому, наказом №12-к від 02 лютого 2012 року позивачку відраховано зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі постанови Верховної Ради України від 03 листопада 2011 року «Про звільнення у зв`язку з порушенням присяги судді». Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 01 березня 2011 року №128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги», визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 03 листопада 2011 року №4005-VІ «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з порушенням присяги судді». Це рішення постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року залишено без змін. Наказом в.о. Голови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська №12-к від 31 липня 2018 року скасовано наказ №12-к від 02 лютого 2011 року про відрахування зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судді ОСОБА_1 та зазначено про те, що судді ОСОБА_1 приступити до роботи з 01 серпня 2018 року. Проте, відповідачем не виплачено суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року протиправною.
Зобов`язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 в сумі 593 484,24 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо несплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року. Оскільки винагорода за час вимушеного прогулу у період з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року позивачці виплачена не була, тому враховуючи приписи статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 в сумі 593 484,24 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року скасовано в частині зобов`язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 в сумі 593 484,24 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року та в цій частині прийнято нову постанову. Стягнуто з Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року в сумі 2    033    296,79 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року - залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо несплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року. Однак, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, розрахунок належної позивачці суми суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, має розраховуватись з урахуванням приписів абз. 7-8 п. 2 Розділу ІІ Порядку № 100. Врахувавши необхідність застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, для розрахунку суддівської винагороди, судом призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої  було поставлено такі питання:
- чи відповідає розрахована сума суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, викладена в довідці-розрахунку від 23 листопада 2018 року № Б-с-1235, сформованої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, приписам абз. 7, 8 п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;
- яка сума грошової винагороди належна до сплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням приписів абз. 7, 8 п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського наукового-дослідного інституту судових експертиз від 03 липня 2019 року № 2787/2788-19, розрахунок суддівської винагороди (середньої заробітної плати судді) за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, яка підлягає стягненню з відповідача, викладений в довідці-розрахунку від 23 листопада 2018 року № Б-с-1235 за підписом начальника ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області Ігнатьєвої А.В. та головного бухгалтера Коробки О.В. не відповідає приписам абз. 7, 8 пункту 2 розділу ІІ Порядку визначення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.
Розрахований експертом розмір суддівської винагороди за даними довідок та особових листків за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням абзацу 7, 8 пункту 2 Розділу ІІ Порядку визначення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 становить 2255308,79 грн.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розрахована експертом суддівська винагорода належна до сплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням приписів абз. 7, 8 п. 2 Розділу ІІ Поряду обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок №100) підлягає зменшенню, у зв`язку з тим, що відповідачем в добровільному порядку було сплачено позивачці суму суддівської винагороди за період часу з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 222012, 00 грн, тому сума, яка підлягає сплаті на користь позивачки має становити 2033296,79 грн (2255308,79 грн. - 22201,00 грн.).
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі ТУДСА в Дніпропетровській області вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
ТУДСА в Дніпропетровській області в касаційній скарзі наводить розрахунок розміру часу вимушеного прогулу, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці.
Позиція інших учасників справи.
Від позивачки до суду надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому вона просить відмовити у задоволенні касаційної скарги відповідача та залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 22 грудня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 01 березня 2011 року № 128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги». Визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 03 листопада 2011 року № 4005- VI «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з порушенням присяги судді». Це рішення постановою Великої палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року залишено без змін та набрало законної сили.
На підставі вказаного рішення, наказом в.о. голови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська «Про скасування наказу» № 12-к від 31 липня 2018 року скасовано наказ № 12-к від 02 лютого 2012 року про відрахування зі штату Кіровського районного суду м. Дніпропетровська судді ОСОБА_1 , згідно постанови Верховної Ради України від 03 листопада 2011 №4005-VI «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська» у зв`язку з порушенням присяги судді». Пунктом 2 вказаного наказу передбачено, що суддя ОСОБА_1 має приступити до роботи з 01 серпня 2018 року.
Згідно довідки-розрахунку № Б-с-1235 від 23 листопада 2018 року Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, сума грошової винагороди за 1 603 робочі дні за період з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року складає 715 018,15 грн.
Проте, суддівська винагорода за час вимушеного прогулу у період з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року позивачці в повному обсязі виплачена не була.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача по неповній виплаті суддівської винагороди за час вимушеного прогулу у період з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, позивачка звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Релевантні джерела права та акти їх застосування.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон № 460-IX). 
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.
Частиною шостою статті 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 06 червня 2016 року №1402-VIІІ (далі - Закон №1402-VIІІ) встановлено, що кількість суддів у суді визначає Державна судова адміністрація України за погодженням з Вищою радою правосуддя з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, визначених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1402-VIІІ голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ.
Згідно із частинами першою, другою статті 48 Закону №1402-VIІІ суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Частиною першою статті 52 Закону №1402-VIІІ встановлено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.
Суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Відповідно до частини 10 статті 135 Закону №1402-VIІІ суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно із частиною другою статті 148 Закону №1402-VIІІ видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:
Пунктом 2 частини третьої статті 148 Закону №1402-VIІІ встановлено, що Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 
Статтею 149 Закону №1402-VIІІ визначено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Указ Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10 червня 1997 року № 503/97 встановлено, що акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття (абзац 3 пункту 7). 
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Скаржник звернувся до суду з касаційною скаргу на рішення суду апеляційної інстанції, в якій не погоджується з присудженою судом, сумою суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Територіальне управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 в сумі 593 484,24 грн, сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
- чи відповідає розрахована сума суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, викладена в довідці-розрахунку від 23 липня 2018 року № Б-с-1235, сформованої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, приписам абз. 7, 8 п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100;
- яка сума грошової винагороди належна до сплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням приписів абз. 7, 8 п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Розрахований експертом розмір суддівської винагороди за даними довідок та особових листків за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням абзацу 7, 8 пункту 2 Розділу ІІ Порядку визначення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 становив 2255308,79 грн.
Верховний Суд перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає таке.
Частинами 1-3 статті 90 КАС України встановлено що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
Статтею 235 КЗпП України встновлено, що у разi звiльнення без законної пiдстави працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр.
Пiд час винесення рiшення про поновлення ча роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно ухвалює рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу.
У разi винесення рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу середня заробiтна плата працiвниковi нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого    постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 08 лютого 1995 року № 100 (далi - Порядок).
Згiдно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробiтної плати для оплати вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останнi два календарних мiсяцi роботи, що передують мiсяцю незаконного звiльнення.
Нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться множенням середньоденного заробiтку на число робочих днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi впродовж двох мiсяцiв робочi днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (пункт 8 Порядку).
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної робот  та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 була невиплачена суддівська винагорода за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року. Також, на переконання позивачки, суддівська винагорода за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року була виплачена їй у неповному обсязі.
Судами встановлено, що за жовтень 2011 року відпрацьовано 21 робочий день (оклад- 2490,00 грн, кваліфікаційний клас - 325,00 грн, надбавка по Постанові №865 - 703,75 грн, доплата за вислугу років - 1126,00 грн, премія - 563,00 грн всього нараховано 5207,75 грн);
- за листопад 2011 року відпрацьовано 9 робочих днів (оклад - 1018,64 грн, кваліфікаційний клас - 132,35 грн, надбавка по Постанові №865 - 284,90 грн, доплата за вислугу років - 460,64 грн, премія - 230,32 грн, премія до Дня працівника суду - 2252,00 грн, - всього нараховано 4382,45 грн);
- за грудень 2011 року відпрацьовано 0 робочих днів (лікарняний лист (підприємство) 4.0 - 1291,92 грн, лікарняний лист (підприємство) 3.0 - 968,94 грн, лікарняний лист (соцстрах) 3.0 - 968,94 грн, лікарняний лист (соцстрах) 12.0 - 3875,76 грн, перерахунок (- 9) - 2130,45 гр., індексація - 1026,37 грн);
- за січень 2011 року відпрацьовано 0 робочих днів (лікарняний лист (підприємство) 3.0 - 873,69 грн, лікарняний лист (соцстрах) 10.0 - 2912,30 грн, що також не заперечувалось і позивачем в ході розгляду справи.
Судами попередніх інстанцій в основу розрахунку середньоденної заробітної плати взято до уваги те, що у листопаді 2011 року позивачкою відпрацьовано 9 робочих днів.
Однак в матеріалах справи міститься табель робочого часу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська за листопад 2011 року, відповідно до якого позивачка перебувала у тимчасовій непрацездатності у період з 01 по 30 листопада 2011 року (т.1, а.с.180). Вказаному судами попередніх інстанцій не надано оцінку.
Позивачка серед іншого вказує на те, що розмір суддівської винагороди з 2012 року по 2018 рік зріс, тому вважала, що відповідач має сплатити їй суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року з урахуванням збільшених посадових окладів.
Пунктом 10 Порядку передбачено коригування середнього заробiтку для того, щоб працiвники не втрачали в заробiтку у разi пiдвищення окладiв (тарифних ставок) пiд час обчислення середньої заробiтної плати у всiх випадках її збереження. А саме: в разi пiдвищення тарифних ставок i посадових окладiв вiдповiдно до актiв законодавства, а також за рiшеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому перiодi, так i в перiодi, впродовж якого за працiвником зберiгається середнiй заробiток, заробiтна плата, включаючи премiї та iншi виплати, що враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, за промiжок часу до пiдвищення коригуються на коефiцiєнт їхнього пiдвищення.
Коефiцiєнт, на який слiд коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, розраховується дiленням окладу (тарифної ставки), установленого пiсля пiдвищення, на оклад (тарифну ставку) до пiдвищення.
Відповідно до матеріалів справи позивачку було звільнено з посади судді 02 лютого 2012 року. 
Частинами другою та третьою статті 129 Закону № 2453-VI визначалось, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.
Законом України від 19 грудня 2013 року № 716-VII «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було виключено положення абзацу п`ятого частини третьої статті 129 Закону № 2453-VI (щодо запровадження посадового окладу з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат).
Законом № 192-VIІІ було викладено в новій редакції Закон № 2453-VI, частиною третьою статті 133 якого визначалось, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, частинами першою та другою статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIIІ було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.
Водночас Законом № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, частину третю статті 135 Закону № 1402-VIIІ викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2017 року становив 1600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3200 грн.
Статтями 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2017 року становив 1762 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3723 грн.
Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування») передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41- 45, сторінка 529; 2015 рік, № 18- 20, сторінка 132 з наступними змінами).
Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41- 45, сторінка 529; 2015 рік, № 18- 20, сторінка 132 з наступними змінами).
Згідно із частиною першою статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Як уже зазначалося вище, частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIІІ було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Згідно з пунктом 9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв Рішення № 11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, якими було передбачено, що розмір посадового окладу судді місцевого суду складає 10 мінімальних заробітних плат. Конституційний Суд України зауважив, що це положення належить застосовувати в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».
Верховний Суд звертає увагу на те, що поновлення позивачки на посаді судді відбулось до прийняття Конституційним Судом України Рішення № 11-р/2018.
Суддям, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, незалежно від причин його непроходження, суддівська винагорода виплачувалася в порядку та розмірах, які діяли до набрання чинності Законом № 1402-VIIІ.
Судами попередніх інстанцій не досліджувалось чи позивачка проходила кваліфікаційне оцінювання та який розмір суддівської винагороди було встановлено суддям, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання на час поновлення її на посаді. Як наслідок не визначено коефіцієнт, на який слiд було коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати.
Також судами не враховано вимоги частини десятої статті 135 Закону №1402-VIІІ відповідно до яких суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Також колегія суддів зазначає, що законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин (отримання вихідної допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи, допомога по тимчасовій працездатності, середній заробіток на період влаштування та ін.).
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.
Враховуючи вказане, судом першої інстанції безпідставно було виключено із розрахунку часу вимушеного прогулу, заробітну плату позивачки за іншим місцем роботи.
Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів як першої так і апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
За наведених обставин, Верховний Суд приходить до висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.
У той же час Верховний Суд погоджується з висновками  судів про те, що оскільки відповідач своєчасно самостійно не розрахував та не оплатив позивачці час вимушеного прогулу за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року такі дії не можуть вважатися правомірними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Згідно частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене Верховний Суд, вважає за необхідне касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року скасувати в частині зобов`язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 , сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року, а справу в цій частині направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року залишити без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 460-IX та статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року скасувати в частині зобов`язання Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплатити суддівську винагороду за період часу з 02 лютого 2012 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 , сплативши з цієї суми податки з доходів фізичних осіб за виключенням сум податків, сплачених у серпні 2018 року, а справу в цій частині направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                     Л.О. Єресько 

                                                                                                    В.М. Соколов